Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Poděkování Za odborné konzultace děkuji RNDr. Jaroslavu Klánovi, CSc.

Pracovnicím Informačního centra České komory autorizovaných inženýrů a techniků činných ve výstavbě a časopisu Tepelná ochrana budov děkuji za trvalý zájem o mou práci.

RNDr. Kateřina Klánová, CSc.

www.plisne.com

Kateřina Klánová

Plísně v domě a bytě

odstraňování a prevence

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 5338. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková

Jazyková korektura Mgr. Pavlína Zelníčková

Sazba Vladimír Velička

Fotografie v knize z archivu autorky Fotografie na obálce z archivu autorky

Odborná recenze: Doc. Ing. Elena Piecková, MPH, PhD.

Doc. Ing. Jaroslav Solař, Ph.D.

Počet stran 104

První vydání, Praha 2013

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-4790-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann.

ISBN 978-80-247-8827-2 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8828-9 (ve formátu EPUB)

Úvod

Člověk je součástí živé přírody. I plísně jsou její součástí. Plísně budou růst vždy tam, kde jim to člověk umožní. A v poslední době se docela snaží. Člověk i plísně.

Člověk si utěsňuje své obydlí ve snaze ušetřit peníze. A plísně toho využívají – jak někde najdou vlhkost, hned se tam zabydlí.

Máme nespočet informací, máme řadu norem a zákonů. Plísně je neznají, mají svůj život a nepromarní žádnou příležitost. Rozmnožují se a vytvářejí spory, aby se mohly rozšířit do všech míst, kde jim zabezpečíme dostatek vlhkosti. Produkují mykotoxiny a těkavé organické látky, které jim v přírodě slouží k boji s jinými živými organismy. I člověk je živý organismus.

Je mnoho otázek, na které neznáme odpověď.

Počká vzdušná vlhkost v ovzduší kuchyně s novými okny v zimě, než kuchařka uvaří, aby vyvětrala a pustila ji ven? Nebo má vařit s otevřeným oknem i v mrazech? A neochladí při tom zdi v kuchyni na teplotu pod rosným bodem?

Výrobci těsných oken říkají, že lidé nevětrají. Nevětrají dost. Ale kolik lidí dnes ví, že s novými okny se má větrat 0,5 h-1?

Počet dětí i dospělých, kteří mají alergii na plísně, se stále zvyšuje. Před 50 lety neexistoval obor dětská alergologie. Dnes si pěstujeme řepkové alergeny na obrovských lánech polí. Už dokážeme izolovat alergeny ze spor plísní i z pylu řepky olejné. Kdo ale umí zjistit, který alergen je prvním spouštěčem toho podivného stavu přecitlivělosti lidského organismu, který je odpovědný za vznik alergického onemocnění?

Větru a dešti neporučíme, to už víme. Neporučíme ani vodě. Té kapalné ani té ve vzduchu. Z teplého vlhkého vzduchu bude vždy vlhkost kondenzovat na chladných místech. Venku říkáme kondenzované vodě rosa a máme ji docela rádi. Na trávě. Ale nechceme ji v bytech ani na fasádách domů. Tam ne. A přesto tam bude. Venku určitě. V bytech a domech ji můžeme usměrnit.

Předložená publikace se snaží pomoci všem, kteří s plísněmi a vlhkostí bojují. Aby v tom boji byli úspěšní.

1

Základní pojmy

Termín plíseň je nevědecké označení pro skupinu mikroskopických vláknitých hub, které pokrývají povrch substrátu (materiálu, na němž rostou) jemným bílým nebo barevným myceliem nebo substrát prorůstají. Patří do říše hub, nejsou to ani rostliny, ani živočichové. V porovnání s bakteriemi však mají složitější stavbu těla. Nemají chlorofyl jako rostliny a výživu nepřijímají ústy ani žádným podobným útvarem jako živočichové. Označení plíseň je pro určitou skupinu hub používáno i v dalších jazycích, například v němčině (der Schimmelpilz), angličtině (mould, AmE mold) či italštině (la muffa). Toto nesystémové označení ukazuje, že určitá skupina hub má v životě člověka zvláštní postavení.

Říše hub je obrovská, zahrnuje více než sto tisíc druhů. Patří do ní plodnice jedlých hub stejně jako kvasinky používané při výrobě piva. Mikroskopické vláknité houby – plísně, které se vyskytují a případně mohou růst ve vnitřním prostředí bytů a domů a ve venkovním prostředí na fasádách, jsou jen malou částí této říše. S rozvojem techniky se zdokonalují metody určování jednotlivých druhů hub a nově popsaných druhů stále přibývá. Zájemci o přesné taxonomické zařazení mohou najít vše potřebné v příslušné odborné literatuře.

Jako plísně jsou označovány i některé kvasinky, a to i ty, které jsou známy z lékařské terminologie. Kvasinky známé z lékařské mykologie se nevyskytují rostoucí na zdech či předmětech v bytech a domech ani na venkovních fasádách a tato publikace o nich nepojednává.

Značná část populace – některé prameny uvádějí až 30 % – je postižena různými infekcemi keratizované vrstvy kůže – dermatomykózami. Nejfrekventovanější dermatomykózou je onemocnění nohou včetně nehtů. Tyto infekce vyvolávají mikroskopické vláknité houby – dermatofyty. Některé dermatofyty se vyskytují i v půdě a ve vnějším prostředí mohou přežívat různě dlouhou dobu. Dermatofyty nebyly nikdy zjištěny jako původci nárůstu plísní na zdech či předmětech v prostředí bytů a rodinných domů ani na venkovních fasádách. V žádné části této knihy nejsou uvedeny.

1.1   Význam mikroskopických vláknitých hub – plísní v životě člověka

V životním prostředí jsou mikroskopické vláknité houby – plísně nepostradatelné. Rozkládají organickou hmotu a významně přispívají ke koloběhu látek a energie v přírodě. Bez jejich aktivity by nebyla recyklována organická hmota v přírodě a to by mělo pro člověka jako lidskou bytost nedozírné následky. Pouze plísně některých rodů jsou rozšířeny po celém světě (např. Alternaria, Aspergillus, Cladosporium).

Žijí v půdě, na rostlinách, na odumřelých rostlinných i živočišných organismech… prakticky všude, kde je organická hmota. Plísně jsou všeobecně přizpůsobivé k extrémním podmínkám prostředí. Dobře snášejí nízké pH, nízké teploty i nižší obsah využitelné vody. V přírodě soutěží s jinými mikroorganismy, a tak se u nich za dlouhou dobu jejich existence vyvinula schopnost produkovat různé látky. Některé z těchto látek slouží plísním v přírodě k boji s jinými organismy. V prostředí se dále stávají potravou jiných organismů, třeba hmyzu a roztočů.

Člověk se naučil jejich schopnosti využívat. V potravinářském průmyslu k výrobě salámů, sýrů nebo kyseliny citronové, ve farmaceutickém průmyslu k přípravě antibiotik a léčiv, při výrobě přípravků k biologické ochraně rostlin a mnoha dalších produktů.

Plísně však umějí ničit potraviny, zásoby krmiv, dřevo, kůži, papír i textilie, barvy, motorový olej i další průmyslové výrobky. Produkcí mykotoxinů znehodnocují potraviny i krmiva a přímo ohrožují zdraví lidí i zvířat.

Mikroskopické vláknité houby – plísně, které známe z prostředí bytů a domů, mají několik vlastností, jež jsou z hlediska jejich výskytu v prostředí významné.

Jsou dokonale adaptovány na rozmanité podmínky prostředí. Mají schopnost růst a přežívat i v prostředí relativně chudém na živiny a vodu. Jejich spory (rozmnožovací částice) mohou přežívat v prostředí velmi dlouhou dobu.

Mohou žít jako paraziti na různých rostlinách a živočiších. Plísně, které známe z poškozených bytů, mohou ovlivňovat zdraví nejen člověka, ale i rostlin a živočichů. Onemocnění vznikají jako důsledek expozice sporám plísní, jejich vegetativní buňky nebo metabolity (látky, které plísně vytvářejí). Několik set druhů plísní se může příležitostně chovat patogenně, tj. způsobovat onemocnění člověka. Technika identifikace mikroskopických hub se však stále zdokonaluje. Na základě nových metod se zařazení druhů plísní mění, nejnovější informace lze vždy najít v odborné literatuře.

1.2   Struktura a metabolismus houbové buňky

Plísně mají pravé buněčné jádro ohraničené membránou i další buněčné orgány. Vegetační forma plísní se skládá z více či méně větvených vláken. Buněčnou stěnu mají obvykle tvořenu chitinem a glukanem.

Vedle primárního metabolismu, při kterém získávají energii a látky pro stavbu svých těl, je pro mikroskopické vláknité houby charakteristická tvorba a exkrece velkého počtu látek označovaných jako sekundární metabolity. K sekundárním metabolitům patří zejména antibiotika, mykotoxiny a těkavé organické látky. Patří sem i enzymy. Některé enzymy, které plísně vytvářejí, se uplatňují při patogenním působení v tkáních hostitele, a patří tedy k faktorům virulence.

1.3   Výživa

Mikroskopické vláknité houby – plísně jsou heterotrofní organismy, které energii a látky pro stavbu svých těl získávají z látek organického původu (zdrojem mohou být látky z rostlin, živočichů nebo jiných mikroorganismů).

Způsob výživy je:

- ▶   saprofytický – živiny jsou přijímány z odumřelých těl jiných organismů (většina plísní z domácností);

- ▶   parazitický – živiny jsou přijímány z jiných živých organismů (jen některé plísně z domácností);

- ▶   komensalismus – způsob života, při kterém plísně žijí v partnerství s jiným organismem, partner není poškozován, není to pro něj ale nijak výhodné;

- ▶   symbióza – způsob života, při kterém plísně žijí v partnerství s jiným organismem, partner není poškozován a je to pro něj výhodné.

Saprofytickým způsobem života přijímá výživu většina mikroskopických vláknitých hub. V této skupině jsou především plísně, které rozkládají organickou hmotu v přírodě. Patří sem však i plísně, které kazí potraviny nebo napadají a rozkládají různé produkty, jež člověk nevyrobil pro jejich potřebu.

Parazitický způsob výživy je charakteristický pro plísně, které způsobují choroby kulturních i divoce rostoucích rostlin. Plísně napadající rostliny se označují jako plísně fytopatogenní. Parazitickým způsobem života žijí i ty plísně, které napadají živé organismy studenokrevných a teplokrevných živočichů. Těm se říká zoopatogenní druhy plísní. Plísně označované jako antropopatogenní mohou růst i v těle člověka (viz kap. 2 Negativní vliv plísní na lidské zdraví).

Symbióza jako oboustranně výhodný vztah se uplatňuje v interiéru i exteriéru životního prostředí člověka. Právě plísně rostoucí na zdech bytů žijí často v symbióze s bakteriemi, kvasinkami, jinými plísněmi nebo amébami.

Ve venkovním prostředí je to především symbióza bakterií, plísní, kvasinek a řas, která vytváří všestranně výhodné podmínky pro růst plísní na fasádách domů. Toto společenství vytváří vrstvu podobnou bakteriálnímu biofilmu. Dochází ke složitým, v podstatě přesně nepopsatelným vztahům. Poměr žijících a již mrtvých mikroorganismů se mění, mrtví slouží jako výživa pro živé, vzájemně si pomáhají. Jejich vrstva na povrchu zadržuje vodu a prachové částice.

Živiny přijímají mikroskopické vláknité houby ze svého okolí buněčnou stěnou. Některé látky jsou příliš velké a buněčnou stěnou projít nemohou. To je důvod, proč plísně produkují celou řadu enzymů do okolního prostředí. V něm se velké molekuly pomocí enzymů rozloží na molekuly menší. Malé molekuly procházejí buněčnou stěnou snadno a tím různé enzymy pomáhají mikroskopickým houbám přijímat živiny.

Z hlediska nároků na výživu je většina plísní dosti skromná. Živin jim postačuje skutečně minimální množství. Jejich vlákna, kterými prorůstají substráty, jsou velmi jemná a mají značný aktivní povrch. Ten jim umožňuje přísun živin i z velmi chudých substrátů. Plísně mohou jako živiny využívat i drobné organické nečistoty ze vzduchu. Popisuje se, že plísně mohou růst i na kondenzátu lidského dechu či v místech otisků prstů. Plísně mohou růst v místech, která jsou obecně pro život velmi nepříznivá.

1.4   Biodegradace

Biodegradace je rozklad různých látek biologickými organismy. Schopností biodegradovat různé látky mohou plísně člověka výrazně poškozovat. Na druhou stranu mohou člověku biodegradacemi i pomáhat.

Příkladů nežádoucích biodegradací je celá řada. V bytech a domech jsou nejčastěji napadány předměty z textilu a kůže. Rostoucí plísně textil znehodnocují degradací vláken, která ztrácejí barvu a jsou zeslabována. V případě kožených předmětů (obr. 1) rozkládají plísně tuky na mastné kyseliny. Ty způsobují na povrchu kůže neodstranitelné skvrny.

- |   obr. 1   Nežádoucí biodegradace kůže

Plísně rostou i na površích mnoha dalších materiálů. Vrůstají svým myceliem do struktury vláken a jejich odstranění není prakticky možné (obr. 2). Ve většině případů (v závislosti na stupni poškození) nelze následky růstu plísní odstranit vypráním nebo vyčištěním. Předměty jsou trvale znehodnoceny.

- |   obr. 2   Nežádoucí biodegradace textilu a kůže

Významné je napadání předmětů v archivech, bytech a domech po záplavách či zatopení po hašení požárů vodou. V těchto místech je nejčastěji degradován papír a další materiály s obsahem celulózy. Vlhký papír je pro plísně velmi vhodným zdrojem živin.

Ve společenství s dalšími mikroorganismy a s pomocí faktorů prostředí, jako jsou zejména fyzikálně-chemické vlivy, pak mohou plísně napadat a rozkládat celou řadu materiálů včetně betonu.

K biodegradacím, které člověku pomáhají, patří především veškerá činnost plísní v přírodě, kde rozkládají zejména organické látky.

1.5   Podmínky pro život mikroskopických hub

1.5.1  Vlhkost

Ke svému životu a růstu potřebují mikroskopické vláknité houby – plísně bezpodmínečně vodu. Dostatečná vlhkost prostředí je nejdůležitějším faktorem, který ovlivňuje růst plísní. V suchém prostředí přežívají různě dlouhou dobu jejich rozmnožovací orgány, tj. spory.

Nároky mikroskopických vláknitých hub na vodu jsou nižší než u bakterií a kvasinek.

Plísně potřebují pro růst určitou vlhkost substrátu a určitou vlhkost okolí. Vlhkost substrátu a jeho ochota vodu uvolňovat spolu se vzdušnou vlhkostí ovlivňují růst plísní v závislosti na teplotě substrátu a okolního vzduchu. Růst plísní ale ovlivňuje i obsah živin v substrátu a další faktory. Tím je vytvořen složitý komplex požadavků, jež plísně potřebují pro svůj život. Tyto požadavky jsou jiné pro klíčení, jiné pro růst a rozmnožování a případně jiné pro tvorbu žádoucích či nežádoucích metabolitů. A aby to nebylo jednoduché, každý rod, každý druh, ale i každý jedinec – mikroskopická vláknitá houba – může mít vlastní specifické požadavky. Především z tohoto důvodu není možné výskyt plísní nikde přesně předpovídat.

Existují však přece jen některé obecné požadavky plísní na vlhkost.

Je to zejména vlhkost substrátu. Ta se může stanovovat jako obsah vody, který se uvádí ve hmotnostních procentech (tzv. hmotnostní vlhkost). Další možností, jak vyjádřit obsah vody v substrátu, je tzv. součinitel hygroskopické rovnováhy aw, někdy označovaný jako vodní aktivita. Tato veličina udává poměr tlaku vodní páry v hygroskopickém materiálu k tlaku vodní páry nad čistou vodou za stejných podmínek. Pro čistou vodu platí aw = 1.

Většina autorů odborné literatury se přiklání k názoru, že plísně mohou žít v materiálech, které mají obsah vody od aw = 0,60.

Dalším požadavkem je vlhkost okolního vzduchu. O vlhkosti vzduchu pojednává kapitola 4 Výskyt plísní v prostředí a kapitola 6 Příčiny výskytu plísní v bytech a domech.

Nároky plísní na vlhkost jsou většinou mírně nižší pro klíčení než pro růst. A jinou hodnotu vlhkosti potřebují plísně pro uvolňování spor do okolního ovzduší.

Z hlediska nároků plísní na vlhkost materiálu mají nejnižší požadavky plísně z rodu Aspergillus.

Při hodnotách aw nižších než 0,8 mohou žít i plísně rodu Penicillium. O něco vlhčí substráty (aw = 0,8–0,9) potřebují plísně rodu Cladosporium a v tomto ohledu jsou nejnáročnější plísně rodů Alternaria a Stachybotrys (aw = 0,9 i více).

Při růstu plísní na zdech či dalších substrátech v bytech a domech se tedy objevují různé druhy plísní v závislosti na tom, zda k výskytu zvýšené vlhkosti dojde jednorázovým vniknutím vody (například při haváriích), nebo dochází k pozvolnému zvlhčování materiálu ve stavbách (po kondenzaci vodní páry ze vzduchu při tzv. nevhodném užívání bytů (viz kap. 6.3 Nevhodné užívání bytů a domů).

I když plísně vyžadují pro své životní pochody vysokou vzdušnou vlhkost, potřebují pro uvolňování spor do ovzduší jiné vlhkostní podmínky. V určitém vývojovém stadiu je pro uvolňování spor vhodné suché počasí s prouděním vzduchu. Z tohoto důvodu jsou nalézány nejvyšší počty spor plísní rodů Alternaria, Cladosporium, Epicoccum i Helmintosporium a dalších právě v suchém letním počasí.

1.5.2  Teplota

Optimální teplota pro růst plísní je 18–28 °C, mohou však růst i při teplotách výrazně nižších či vyšších. Některé plísně mohou přežívat i pod bodem mrazu, jsou i druhy plísní, které vytvářejí spory při teplotě kolem 0 °C. Plísně vyskytující se v bytech a domech mohou dobře růst i při nižších teplotách. Jsou to zejména druhy rodu Cladosporium. Tyto plísně mohou růst nejen na zdech bytu, ale i na potravinách v chladničkách při teplotě 5 až 8 °C.

Teploty nad 70 °C jsou pro mikroskopické houby likvidační. Některé plísně patří mezi termotolerantní druhy, které mohou růst při teplotách kolem 40 °C. Druhy plísní, které způsobují mykotická onemocnění člověka, většinou preferují teplotu kolem 37 °C (tedy teplotu lidského těla).

1.5.3  Další požadavky

Mezi další faktory prostředí, které růst plísní ovlivňují, patří kyslík a pH substrátu.

Plísně jsou aerobní organismy, pro svůj růst potřebují vzdušný kyslík. Proto rostou především na povrchu napadených materiálů, kde vytvářejí barevné povlaky. Kyslík je pro plísně v dostatečném množství zajištěn jak v interiérech, tak exteriérech budov.

Optimální pH prostředí pro růst plísní je mírně kyselé až neutrální. Z tohoto důvodu mohou plísně růst v kyselém prostředí různých ovocných výrobků. Většina plísní nežije v prostředí zásaditém. Této skutečnosti se využívá ve stavebnictví. Nové zdivo, nátěrové hmoty, fasádní barvy a další výrobky mají většinou zásadité pH. I dříve byla tato skutečnost využívána, například při bělení interiéru vápnem.

Plísně si však mohou zásadité prostředí měnit na méně zásadité produkcí různých organických kyselin.

1.6   Rozmnožování plísní

Plísně se rozmnožují úlomky mycelia nebo sporami (obr. 3).

- |   obr. 3   Spory a úlomky mycelia, rod Cladosporium

Většina spor plísní má rozměry 2–20 µm (tisícin milimetru), i když i tady existují výjimky, například spory druhu Alternaria alternata mají velikost až 60 µm. Spory se liší tvarem a velikostí. Jsou adaptovány na přežití a rozšiřování, jejich stěna je chrání proti vysychání. Častou složkou stěny je melanin (tmavý pigment), který spory plísní chrání před ultrafialovým zářením slunce. Spory slouží nejen k rozmnožování, ale i k přečkání nepříznivých podmínek prostředí. Šíří se vzduchem a hmyzem a přežívají i při extrémních podmínkách.

Z klíčící spory (obr. 4) vyroste vlákno, kterému se říká hyfa. V této fázi získávají plísně živiny ze spory. Pro další růst již potřebují živiny ze substrátu. Vlákna se větví, rozrůstají a splétají do útvaru označovaného mycelium. Část mycelia zůstává na povrchu substrátu (povrchové, vzdušné mycelium) a část mycelia vrůstá do substrátu (podhoubí, substrátové mycelium).

- |   obr. 4   Klíčící spory plísní

Na specializovaných hyfách vzdušného mycelia se vytvářejí rozmnožovací útvary plísní – spory (obr. 5 a 6). Substrátové mycelium získává živiny ze substrátu.

- |   obr. 5   Rozrůstání vláken plísní a vytváření specializovaných hyf, nepohlavní rozmnožování, Aspergillus glaucus

- |   obr. 6   Nepohlavní rozmnožování, specializované hyfy a spory, rod Penicillium

Na agarových půdách v laboratoři se vytvářejí útvary, které se nazývají kolonie. Kolonie jsou různě barevné: bílé, žluté, růžové, zelené, hnědé, černé (obr. 7). Z jedné spory se vytvoří jedna kolonie, která je okem dobře viditelná.

- |   obr. 7   Kolonie různých plísní na agarové půdě v laboratoři

Makroskopický vzhled kolonie plísní, jejich zbarvení a tvar, zabarvení spodní strany kolonie plísní a především tvar rozmnožovacích orgánů a jejich uspořádání a tvar a velikost spor jsou základem určování plísní.

V posledních letech se pro identifikaci mikroskopických hub rozvíjí použití metod molekulárněbiologických, chemických i biochemických.

Nejčastější způsob rozmnožování plísní je nepohlavním způsobem. Při tomto způsobu rozmnožování předchází tvorbě spor pouze mitotické dělení. Stadium houby nepohlavního způsobu rozmnožování se označuje anamorfa (imperfektní, asexuální stadium). Mikroskopické vláknité houby – plísně, které se rozmnožují nepohlavním způsobem, jsou také označovány jako mitosporické houby.

Několik druhů plísní se rozmnožuje pohlavním způsobem. Při pohlavním rozmnožování plísní vznikají spory meiózou uvnitř kulovitého nebo cylindrického vřecka. Vřecka jsou tenkostěnné buňky, které se nacházejí uvnitř plodnice (obr. 8). Stadium houby sloužící k pohlavnímu rozmnožování je označováno jako teleomorfa (perfektní, sexuální stadium).

- |   obr. 8   Pohlavní rozmnožování, plodnice Eurotium herbariorum (izolace ze zdi bytu s plísněmi)

Některé plísně se mohou rozmnožovat pohlavním i nepohlavním způsobem. Mají potom i jiné vědecké názvy. Například u anamorfního stadia druhu Penicillium repens je známo i teleomorfní stadium Eurotium repens, u anamorfního stadia druhu Aspergillus glaucus existuje teleomorfní stadium Eurotium herbariorum.

Klíčení, růst a vytváření spor (fruktifikace) závisí na vlhkosti, teplotě a dostupnosti živin. V ideálních podmínkách laboratoře se z jedné spory plísně může za pět dnů vytvořit až jedna miliarda dalších spor. Uvolňování spor z fruktifikačních orgánů závisí na vlhkosti, teplotě a proudění vzduchu (viz kap. 4.3.2 Uvolňování spor plísní do ovzduší).

2

Negativní vliv plísní na lidské zdraví

Vliv plísní na lidský organismus je prakticky stálý. Plísně jsou všudypřítomné a provázejí člověka odnepaměti. Člověk je na inhalaci spor plísní dlouhodobě adaptován. V naprosté většině případů reaguje bez zdravotních následků. V současnosti však stále častěji dochází k inhalaci vyšších koncentrací spor plísní z ovzduší některých míst. Vyšší koncentrace plísní a delší doba expozice vedou k patologickým stavům organismu. Ty se projevují nejčastěji alergiemi a respiračními onemocněními. Systémové mykózy (plísně rostou a rozmnožují se v lidském těle) či mykotoxikózy (onemocnění způsobené toxiny plísní) se objevují méně často. Kancerogenní působení produktů plísní je u některých prokázáno, u jiných se předpokládá.

Jako příčina onemocnění plic byly plísně rodu Aspergillus poprvé popsány již v roce 1856.

Zvýšená pozornost se však na plísně soustředila až po smrti deseti archeologů, kteří se zúčastnili otvírání hrobky krále Kazimíra v Polsku v roce 1973. Následným výzkumem se zjistilo, že v hrobce bylo mnoho plísní, zejména druhu Aspergillus flavus. Spory těchto plísní a jejich toxiny, které archeologové vdechovali dlouhou dobu v uzavřeném prostředí hrobky, byly následně určeny jako příčina onemocnění s následkem smrti.

O tom, jaký bude výsledek setkání člověka s mikroorganismem, rozhodují tři okolnosti – virulence mikroorganismu (jeho schopnost způsobit onemocnění), velikost infekční dávky (koncentrace mikroorganismu) a schopnost člověka reagovat na vniklé agens (vnímavost makroorganismu).

U plísní je to stejné. Různé druhy plísní způsobují různě závažná poškození zdraví. Koncentrace spor plísní v ovzduší rozhoduje o alergické či jiné reakci a vnímavost lidských jedinců reagovat na plísně je závislá na stavu imunitního systému (obranyschopnosti organismu).

Zdravotní problémy v souvislosti s plísněmi jsou v poslední době popisovány stále častěji, a to z mnoha důvodů. Výjimečně vnímaví jedinci, pacienti s HIV odvozenými defekty imunitního systému, umírají v 10 % případů na mykotická onemocnění – aspergilózy plic, zatímco většina populace vdechuje spory aspergilů bez zdravotních následků. Tyto doposud výjimečné případy upozorňují na význam výskytu plísní v ovzduší a nesprávně interpretovány vedou k nadměrnému preventivnímu používání dezinfekčních prostředků k eliminaci plísní. Používání fungicidních a dalších chemických přípravků spolu se soudobým způsobem života označovaným jako životní styl však vede k tomu, že je imunitní systém člověka stále více poškozován.

Nejčastějším zdravotním poškozením v důsledku inhalace spor plísní z ovzduší je alergická reakce. Kromě alergií se plísně mohou vyskytovat jako původci celé řady poškození lidského organismu, od lehkých forem poškození zdraví, jako je bolení hlavy nebo únava, až po onemocnění končící smrtí.

K poškození zdraví člověka přispívají i mykotoxiny a těkavé organické látky, které plísně vytvářejí. Mykotoxiny způsobují poškození především po požití. Jsou však v malých koncentracích přítomny ve sporách a myceliu plísní, které je produkují. Dalším faktorem ovlivňujícím zdraví v bytech a domech s plísněmi jsou těkavé organické látky, které plísně do ovzduší uvolňují při růstu na pevných površích a které vnímáme jako plísňový zápach.

Vzrůstá zájem i o sledování proteáz (enzymů, které plísně vytvářejí a které štěpí bílkoviny). Experimentálně byl prokázán jejich vliv na živé organismy. Ze spor plísní Penicillium chrysogenum se v tělech myší po inhalaci spor uvolňovaly proteázy, které způsobovaly významné zánětlivé reakce. Vytváření proteáz po inhalaci spor plísní zřejmě přispívá ke vzniku onemocnění z budov. Proteolytickými enzymy mohou být postiženy i plicní tkáně při proniknutí spor plísní do hlubších částí plic.

Na rozdíl od některých bakterií a kvasinek nejsou mikroskopické vláknité houby – plísně součástí žádného zdravého lidského organismu.

Z mnoha kazuistik i studií vyplývá jednoznačný vztah mezi přítomností plísní v bytech a domech a koncentracemi plísní v ovzduší. Časté jsou případy, kdy alergické či jiné zdravotní obtíže zmizí po sanaci plísní či po přestěhování se ze zaplísněné domácnosti. Jasná souvislost je prokázána mezi dýchacími potížemi a přítomností plísní a vlhkosti v bytech.

2.1   Onemocnění z budov

Onemocnění z budov (syndrom nezdravých budov, Sick building syndrome) je nespecifické onemocnění, které se vyskytuje převážně u zaměstnanců nových budov. Zdravotní potíže (nejčastěji extrémní únava a bolení hlavy) udávají lidé v kancelářích, školách i školkách. Počet osob s těmito příznaky stále stoupá. U tohoto typu obtíží jsou sice plísně podezřelým agens, ale důkazy pro tato tvrzení nejsou dostatečné.

V bytech a domech s plísněmi jsou často obyvateli udávány obtíže jako svědění očí, ucpaný nos, bolest v krku, chrapot, pálení a citlivost kůže a opakované záněty nosních dutin. Z údajů lékařů je zřejmé, že v takových objektech je častější i výskyt bronchitid, viróz, únavy, bolesti v zádech, pálení očí a úst. Komplex zdravotních obtíží je někdy uváděn jako Damp building syndrome (onemocnění z vlhkých budov).

Mechanismus možného patologického vlivu mikroskopických vláknitých hub a jejich toxinů na plicní tkáň zdravých osob nelze jednoznačně určit. Avšak v pokusech na laboratorních zvířatech se ukázalo, že 47 % plísní z bytů mělo cytotoxické vlastnosti vůči lidským fibroblastům z plicní tkáně.

2.2   Alergická onemocnění – mykoalergie

Pod heslem „fungi and allergy“, tj. plísně a alergie, je v odborné literatuře k září 2013 19 927 záznamů. To ukazuje, o jak závažný problém se jedná.

Nárůst počtu alergiků bývá spojován se západním způsobem života a nedostatkem mikrobiálních podnětů v časném věku. Přesné důvody vzniku alergií však doposud objasněny nejsou.

Výskyt spor plísní jako alergenů v ovzduší se sleduje ve většině rozvinutých zemí. Koncentrace alergenních spor plísní v ovzduší u nás průběžně uvádí spolu s pyly Pylová informační služba na svých webových stránkách (viz kap. 4 Výskyt plísní v prostředí).

Mykoalergie jsou zvýšenou reakcí imunitního systému hostitele na alergeny mikroskopických vláknitých hub – plísní. Nejedná se o nedostatečnou imunitu alergika, ale naopak o jeho přehnané reakce na okolní (pro jiné neškodné) látky.

Vnímavost k alergenům plísní je většinou závislá na věku. Alergie na plísně je častá zejména u dětí.

Alergie jsou známy i u živočichů, a tak jsou například myši vhodným objektem pro sledování vzniku alergické reakce na přítomnost spor plísní. Právě u myší bylo zjištěno, že na nízké hladiny spor druhu Penicillium chrysogenum se alergická reakce neobjevila. Ale na izolované alergeny ze spor plísní Penicillium chrysogenum reagovaly myši specifickou alergickou reakcí. To je považováno za další důkaz, že alergeny plísní mají výraznou úlohu i při vzniku alergických nemocí lidí.

Údajů v odborné literatuře o souvislosti výskytu plísní a alergického onemocnění existuje mnoho a jasně dokazují, že nadměrné expozice plísním vedou ke vzniku alergických onemocnění. Pacienti alergičtí na plísně mají často polyvalentní alergii (reagují i na další typy alergenů).

Alergie mohou ovlivnit průběh řady infekčních onemocnění. Obecně lze říci, že alergici jsou k infekcím vnímavější a infekce u nich mohou mít těžší průběh. Epidemiologické studie ve školkách s plísněmi přesvědčivě prokázaly, že děti v nich častěji trpěly infekcemi horních dýchacích cest.

Klíčovým terapeutickým postupem při léčbě alergií je snížení nadměrné expozice plísním a jejich produktům v plísněmi zamořených bytech a domech.

Zvyšující se počet osob s alergií na plísně vede i ke sledování podmínek, které existenci plísní v současné době v našem životním prostředí ovlivňují. Uspokojivá odpověď na tuto otázku se zatím nenašla. Jednou ze zkoušených možností je vliv obsahu jiných škodlivých látek v ovzduší na plísně a jejich produkty. Laboratorně bylo například prokázáno, že plísně rostoucí v atmosféře současné hladiny CO_2 měly 3–5krát vyšší obsah alergenů, než když rostly v atmosféře hladiny CO_2 odpovídající hladině předprůmyslové doby. Alergenicita plísní výrazně vzrůstala i se zvýšeným obsahem uhlíku a dusíku v atmosféře.

Schopnost vyvolat různě silné alergické reakce mají jenom některé z plísní, které se vyskytují v bytech a domech.

U plísní, které mohou vyvolat alergickou reakci, záleží na velikosti jejich spor. Závažnost alergického onemocnění se zvyšuje s klesající velikostí spor plísní.

- ▶   Spory s velikostí přesahující 10 µm vstupují pouze do horních cest dýchacích, kde dráždí sliznice v oblasti nosu a hltanu.

- ▶   Spory s velikostí 4–10 µm pronikají hlouběji do dýchacích orgánů, do průdušnice a průdušek, kde mohou vyvolávat astma.

- ▶   Spory menší než 4 µm jsou schopny pronikat až do plicních sklípků, kde mohou být příčinou různých zánětlivých reakcí.

Alergeny plísní jsou obsaženy v živých i mrtvých sporách a v myceliu. Alergeny se mohou uvolňovat při klíčení spor, nejvíce se jich uvolňuje po klíčení, a to hlavně z konečků hyf. Alergeny plísní mohou na zdraví působit po inhalaci nebo po dopadu spor plísní do respiračního traktu.

Alergologicky významné druhy plísní (ty, které mají schopnosti vyvolat alergickou reakci) se dle sezonnosti dělí na:

- ▶   nesezonní plísně, označované i jako plísně domácí (rody Aspergillus a Penicillium),

- ▶   plísně sezonní ve vnějším prostředí, označované jako plísně venkovní (rody Alternaria a Cladosporium).

Vnímavost ke koncentracím plísní, nejčastěji Alternaria alternata a Cladosporium herbarum, významně ovlivňuje závažnost průběhu astmatických obtíží. U vnímavých osob bylo pozorováno sezonní zhoršení astma při vysokých koncentracích spor těchto plísní ve venkovním ovzduší. Podobný vztah dosud nebyl zjištěn u žádných jiných vzdušných alergenů (zvířecích alergenů či pylů).

Při léčbě alergií je na prvním místě vyvarování se dalšímu kontaktu s alergenem. V bytech a domech to znamená zabezpečit takové podmínky, aby plísně na površích v životním prostředí člověka nemohly růst a rozmnožovat se.

O léčbě příznaků musí vždy rozhodnout lékař. Jednou z možností léčby je i specifická alergenová vakcinace na plísně (imunoterapie). Používají se alergeny plísní rodů Alternaria a Cladosporium, protože až 20 % pacientů s alergiemi v Evropě je alergických právě na tyto plísně.

2.2.1  Alergická onemocnění vyvolaná plísněmi

Mezi alergická onemocnění vyvolaná plísněmi patří:

- ▶   alergická rýma a průduškové astma,

- ▶   zánětlivé postižení plicních sklípků,

- ▶   chronický zánět průdušek,

- ▶   syndrom toxického prachu organického původu.

Rýma představuje nejčastější typ zánětu horních cest dýchacích, s otokem, zduřením sliznice nosní dutiny, výtokem z nosu a jeho ucpáním. Alergická rýma obvykle trvá delší dobu než rýma z nachlazení a její průběh je kolísavý.

Astma je chronické onemocnění průdušek, jehož příčinou je zánětlivá reakce v průduškové sliznici. Tato zánětlivá reakce vzniká jako obranná odpověď na alergen, který se do průdušek dostává při dýchání. Alergenem mohou být spory plísní rodů Alternaria a Cladosporium. Průduškové astma postihuje převážně jedince s dědičnou predispozicí.

Pacienti s astmatem mohou být postiženi i alergickou bronchopulmonální aspergilózou, což je zvláště nebezpečná forma alergického onemocnění. Může se vyskytovat i u pacientů s cystickou fibrózou. Onemocnění bylo poprvé popsáno v roce 1952. Alergická bronchopulmonální aspergilóza patří mezi onemocnění respiračního systému, které vyvolávají především druhy plísní rodu Aspergillus. Nemoc je charakterizována alergickou odpovědí na plísně, nejčastěji Aspergillus fumigatus, které rostou v respiračním traktu.

Zánětlivé postižení plicních sklípků (extrinzní alergická alveolitida, hypersenzitivní pneumonie) bylo poprvé zaznamenáno Bernardinem Ramazzinim již v roce 1713, který popsal klinické projevy této nemoci u ženců pšenice. Jedná se o zánět plic způsobený inhalací antigenních organických částic nebo prachů. Jde o malé antigeny (průměr menší než 3 μm), které mohou dosáhnout až periferie plic. Jedním z těchto antigenů jsou právě spory plísní. Dnes se může vyskytovat i jako ventilátorová pneumonie z klimatizace.

Chronický zánět průdušek je choroba, jež postihuje především pracující s dobytkem a obilím. Kromě plísní se na vzniku onemocnění podílejí pravděpodobně i jiné složky prostředí.

Syndrom toxického prachu organického původu je plicní onemocnění, u kterého jsou pravděpodobným původcem kromě plísní i další alergeny z bytového prostředí (roztoči aj.).

2.2.2  Diagnostika mykoalergií

Osoby s podezřením na alergickou reakci na plísně se vyšetřují v alergologických ambulancích. Klinická diagnostika je založena na řadě vyšetření. Jedním z nich je i kožní test (skin prick test, SPT). Pro testy se používají připravené směsi plísní, a to nejčastěji plísní domovních (druhů Aspergillus fumigatus a Aspergillus niger a rodů Penicillium, Mucor a Rhizopus sp.) a plísní venkovních (druhů Botrytis cinerea a Chrysonilia sitophila a rodů Alternaria, Cladosporium a Fusarium).

Princip testu spočívá ve vpíchnutí kapky připraveného roztoku alergenu z plísní do kůže. Je-li pacient na zkoušený alergen citlivý, objeví se za 15–20 minut kolem místa vpichu zarudnutí. Pro jiné než výše jmenované plísně nejsou alergeny dostupné z několika důvodů. Problémy jsou se standardizací, a to pro mnohočetné alergenní složky plísňových alergenů. Ty se při přípravě alergenů vytvářejí různě v závislosti na přirozených a umělých životních podmínkách plísní.

Mezi další možnosti testování alergií na plísně patří stanovení hladiny specifické protilátky v krvi (IgE), kterou se může prokázat senzibilizace na některé známé plísňové alergeny.

2.3   Mykózy

Některé plísně mají schopnost paraziticky růst a rozmnožovat se v lidském organismu. Původci těchto infekcí jsou plísně, které nejsou za normálních okolností pro člověka nebezpečné. Tyto plísně se mohou vyskytovat uvnitř bytů a domů i ve venkovním ovzduší.

Tato nejzávažnější poškození člověka, která mohou plísně způsobit, jsou většinou spojena s těžkým poškozením imunitního systému (pacienti s cukrovkou, AIDS, rakovinou i po chemoterapii). Mykózy však bývají komplikací i při léčbě tuberkulózy a dalších nemocí.

Mezi mykotická onemocnění patří otomykóza (zánět zevního zvukovodu, nejčastějším původcem jsou plísně rodu Aspergillus), onychomykóza (nemoc nehtů, může způsobovat Alternaria alternata), keratitida (zánět oční rohovky, například plísně rodu Cladosporium) a další. Více v kapitole 3 Plísně z bytů a domů, které ovlivňují lidské zdraví.

K mykotickým infekcím se řadí i mykotická sinusitida (zánět vedlejších nosních paranazálních dutin). Paranazální dutiny jsou vzdušné dutiny uvnitř kostí lebky, které jsou vystlány sliznicí a jsou spojeny s nosní dutinou. Toto onemocnění se objevuje například u diabetiků a pacientů s tumory či AIDS. Mykóza může mít různé klinické formy, může se rychle šířit a postihovat další orgány. Onemocnění může být smrtelné. Původcem bývají různé druhy plísní, například Rhizopus nigricans.

Nejzávažnější jsou mykotická onemocnění plic. Onemocnění mohou vyvolat různé druhy plísní, nejčastěji to jsou plísně rodu Aspergillus, s převahou druhu Aspergillus fumigatus. Tato onemocnění postihují většinou pacienty v nemocnicích, rovněž s těžce poškozeným imunitním systémem. Lékařské ošetření bývá velmi komplikované, protože vyžaduje dlouhou dobu a většina užívaných léků má vedlejší účinky. Více než polovina takto postižených pacientů zemře.

Cestou vstupu do lidského organismu je inhalace spor plísní z ovzduší. Z tohoto i z mnoha jiných důvodů jsou požadavky na kvalitu ovzduší v nemocnicích velmi vysoké.

Nejběžnější mykotické infekce postihující kůži, nehty a vlasy (dermatomykózy) a podkožní mykózy jsou v naprosté většině případů vyvolány plísněmi, které se v bytech a domech na vlhkých zdech vyskytují zcela výjimečně.

2.4   Mykotoxiny

Mykotoxiny jsou toxické látky, které produkují některé druhy plísní. Onemocnění, která způsobují mykotoxiny, se nazývají mykotoxikózy.

Mykotoxiny jsou velmi stabilní organické látky, které znehodnocují potraviny a krmiva. Uvádí se, že mykotoxinů je doposud popsáno a prozkoumáno několik set. Jeden druh plísně může vytvářet více než jeden typ mykotoxinů. Naopak, řada různých plísní produkuje stejné toxiny.

K objevu těchto látek došlo před druhou světovou válkou na Ukrajině. Při zkoumání důvodu hromadného úhynu koní a skotu se zjistilo, že dobytek byl krmen plesnivou slámou a senem. Plíseň z krmiva byla identifikována jako Stachybotrys atra (chartarum). Dnes je známo, že tato plíseň produkuje mykotoxiny. K podobné události došlo ve Velké Británii v roce 1960 po zkrmování plesnivé arašídové moučky. Tehdy uhynulo více než 100 tisíc kusů drůbeže. Při pátrání po příčině bylo zjištěno, že zkrmovaná moučka byla plesnivá. Plíseň byla určena jako Aspergillus flavus. Následná chemická vyšetření vedla k objevu aflatoxinů jako původců otrav. Později se podobné toxické látky našly jako produkty i jiných druhů plísní.

Soudí se, že v přírodě plísně produkují toxiny pro svou obranu v soutěži s jinými mikroorganismy. V širším slova smyslu se mezi mykotoxiny mohou řadit i pro člověka netoxické a člověkem využívané mykotoxiny, jako jsou kyselina penicilová a fucidin (účinné proti bakteriím) a griseofulvin (účinný proti jiným druhům plísní).

Mykotoxiny kontaminující potraviny a krmiva jsou zdrojem alimentárních intoxikací (otravy po požití) člověka a zvířat. Mezi nejvíce rozšířené a zdravotně nejzávažnější patří mykotoxiny plísní rodů Aspergillus, Fusarium a Penicillium, které produkují desítky různých mykotoxinů. Přítomnost mykotoxinů v potravinách a krmivech představuje celosvětový zdravotní a ekonomický problém. Přítomnost mykotoxinů v potravinách se sleduje, u těch zvlášť významných je jejich koncentrace limitována.

V našich klimatických podmínkách jsou obilniny nejčastěji kontaminovány zearalenonem, deoxynivalenolem, T-2 toxinem a ochratoxiny. Aflatoxiny jsou naopak rozšířené v tropických a subtropických oblastech s vyšší teplotou a vlhkostí prostředí a ve většině případů jsou k nám dovezeny s kontaminovaným produktem.

Po syntéze zůstává část mykotoxinů v myceliu plísní, část ve sporách a část proniká do substrátu (potraviny). V substrátu mohou zůstat mykotoxiny po dlouhou dobu i v případě, že je plíseň zlikvidována. Z tohoto důvodu je nutné potraviny kontaminované plísněmi vyhazovat.

Mykotoxiny se do lidského těla mohou dostat i z prachu inhalační cestou. V několika případech byla zjištěna přítomnost aflatoxinů v ovzduší. Trichoteceny, produkované druhem Stachybotris chartarum, byly nalezeny v krevním séru lidí, kteří pobývali delší dobu v prostředí, kde se tato plíseň vyskytovala.

Mykotoxiny jsou alkoholy, ketony, aldehydy, estery a terpeny. Mykotoxiny mají negativní vliv na imunitní systém (trichoteceny, ochratoxiny, citrinin, zearalenon, fumonisiny, aflatoxiny, deoxynivalenol, T-2 toxin). Při poruchách imunity dochází k menší odolnosti proti infekcím díky snížení počtu bílých krvinek, snížení hladiny imunoglobulinů a obsahu celkových proteinů v krevním séru. Mykotoxiny mohou mít i další účinky: mutagenní, teratogenní, neurotoxické a karcinogenní.

Toxické metabolity plísní, například trichoteceny a sterigmatocystin, zastavují pohyb řasinek sliznice v průdušnici kuřat.

V současné době je známo 63 druhů plísní, které vytvářejí více než 300 mykotoxinů.

Mezi nejznámější mykotoxiny patří aflatoxiny, alternariové mykotoxiny, citrinin, cyklopiazonová kyselina, deoxynivalenol (DON), fumonisiny, ochratoxiny, patulin, stachybotryotoxiny, sterigmatocystin, T-2 toxin a zearalenon.

2.5   Těkavé organické látky

Těkavé organické látky, které plísně produkují při svém růstu a které uvolňují do ovzduší, jsou různé chemické sloučeniny. Většinou to jsou alkoholy, ketony, estery a další. Jde o sloučeniny aromatické i alifatické, které mohou mít v molekule síru nebo aminy. Na zdraví člověka působí komplexně s dalšími látkami, které se vyskytují v ovzduší. Těkavé organické láky mohou v lidském těle působit hluboko v respiračním traktu. Často způsobují podráždění.

Z pozorování v bytech i z experimentálních studií vyplývá jednoznačně, že těkavé organické látky mají na zdraví člověka negativní vliv. Kromě toho se nepříjemný „zápach plísní“ vsakuje do textilií, jako jsou koberce, záclony a oděv. Lidé, kteří bydlí v bytech s těmito problémy, uvolňují těkavé látky do ovzduší ve svém okolí a to přispívá k jejich sociálnímu vyloučení.

Většina plísní, která tyto látky vytváří, umí do ovzduší uvolňovat několik sloučenin tohoto typu. To, co člověk vnímá jako plísňový puch, je směs všech látek, které jsou do ovzduší vnášeny. Plísně rodu Alternaria produkují oktanoly, mnoho druhů plísní vytváří metylpropanoly (například Penicillium expansum, Penicillium chrysogenum a Aspergillus versicolor), metylbutanoly produkuje Aspergillus ochraceus a Penicillium aurantiogriseum vytváří například etanol i propanol. Asi nejznámější zápach, kterým je geosmin, vytváří Chaetomium globosum. Na geosmin je lidský nos velmi citlivý, reaguje i na nepatrné koncentrace této látky v ovzduší.

Metodu zjišťování druhů plísní v interiérech chemickou detekcí těkavých organických látek se doposud nepodařilo zavést.

Produkce těkavých organických látek závisí na obsahu vody v materiálu, na kterém plísně rostou. V přírodě slouží těkavé organické látky plísní pravděpodobně k mezidruhovému boji.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

1 Základní pojmy

1.1 Význam mikroskopických vláknitých hub – plísní v životě člověka

1.2 Struktura a metabolismus houbové buňky

1.3 Výživa

1.4 Biodegradace

1.5 Podmínky pro život mikroskopických hub

1.5.1 Vlhkost

1.5.2 Teplota

1.5.3 Další požadavky

1.6 Rozmnožování plísní

2 Negativní vliv plísní na lidské zdraví

2.1 Onemocnění z budov

2.2 Alergická onemocnění – mykoalergie

2.2.1 Alergická onemocnění vyvolaná plísněmi

2.2.2 Diagnostika mykoalergií

2.3 Mykózy

2.4 Mykotoxiny

2.5 Těkavé organické látky

3 Plísně z bytů a domů, které ovlivňují lidské zdraví

4 Výskyt plísní v prostředí

4.3 Výskyt plísní ve vnitřním prostředí místností s porosty plísní na zdech

5 Hodnocení výskytu plísní v prostředí

5.3 Vyšetřování ovzduší

5.3.2 Aktivní nasávání, sedimentační metody

5.4 Hodnocení výskytu plísní v ovzduší

6 Příčiny výskytu plísní v bytech a domech

6.3 Nevhodné užívání bytů a domů

6.4 Nejčastější příčiny nevhodného užívání bytů a domů

7 Zhoršení podmínek pro růst plísní

8 Plísně na fasádách nových domů

8.2 Mikroorganismy rostoucí na fasádách

9 Nápravná opatření při výskytu plísní na pevných površích

9.1 Základní požadavky na likvidaci plísní