Dani Pettreyová

POD HLADINOU

ALJAŠSKÁ ODVAHA

Kniha prvá

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © 2012 by Dani Pettrey

Originally published in English under the title

Submerged (Alaskan Courage)

by Bethany House,

a division of Baker Publishing Group,

Grand Rapids, Michigan, 49516, U.S.A.

All rights reserved.

Slovenské vydanie:

© i527.net s.r.o., 2014

www.i527.net

Prvé vydanie

ISBN 978-80-971448-2-1

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2019

Michaelovi,

za to, že ma požiadal o tanec.

Nakoniec bol z toho tanec na celý život.

Ľúbim ťa.

Mame,

za to, že si mi vždy verila.

Mám ťa veľmi rada.

Tento príbeh je dielom autorkinej predstavivosti. Mená, postavy, udalosti a dialógy sú vymyslené a akákoľvek podobnosť so skutočnými osobami, či už žijúcimi alebo zosnulými, je čisto náhodná.

Prológ

Nikdy neuzatváraj stávky, ak stávku nemáš pod kontrolou.

A ona si myslela, že tromfy má v rukách ona.

Agnes Greyová si oprela hlavu o sedadlo. Chytila sa opierok na ruky tak silno, až si polámala nechty. Na čelo jej vystúpil pot a stekal jej do očí, odmietla však plakať. Na plač bola už pristará.

Lietadlo sa rútilo do vody na dohľad od domova. Domov – teplý, bezpečný, suchý. Už nikdy ho neuvidí.

Jej priateľ Henry Reid sa s námahou otočil. Pevne zvieral riadenie a snažil sa získať kontrolu nad prudko klesajúcou Cessnou, ale horiace lietadlo bolo odsúdené na zánik. V očiach sa mu zračila panika. „Pripútajte sa a hlavu si položte medzi kolená.“

Jeho starostlivosť bola dojímavá, ale na výsledku už aj tak nič nezmení. Ich osud je spečatený.

Padali – to bolo jasné. Výraz zdesenia na tvárach ostatných cestujúcich prezrádzal, že to vedia tiež. Všetci sú nevinní, pomyslela si Agnes a hnev, ktorý nad touto nespravodlivosťou pociťovala, bol dokonca silnejší než jej strach. Ona jediná vedela, že túto katastrofu nezapríčinilo zlyhanie techniky. Bol to on. Vedela to s rovnakou istotou ako to, že posledný raz videla západ slnka.

Z popraskaných pier sa jej vydral horký vzlyk. Dojem, že má veci pod kontrolou, bol prázdnou ilúziou.

Ukázala svoje tromfy a teraz za to zaplatí.

Keby nebola taká tvrdohlavá, keby bola držala jazyk za zubami a dala mu, čo chcel... Mama ju však takto nevychovala. Zachovala sa správne. Priala si len jedno: aby so sebou nestiahla aj iných.

Podarilo sa jej otočiť hlavu doľava. Sedel tam zamilovaný pár: pevne sa držali za ruky a cez slzy si čosi horúčkovito šepkali.

Agnes zovrelo žalúdok. Presvedčila ich na túto cestu a teraz ich privedie do vodného hrobu.

Aspoň bude konečne spokojný. Ona zmizne a s ňou aj ostatní. Nikto tu nezostane pre...

V hrdle pocítila pálenie záhy.

Bailey.

1

Neďaleko ostrova Tariuk na Aljaške

Cole McKenna sa ponoril z chaosu, ktorý vládol nad hladinou, do toho pod ňou. Čierna voda rýchlo pohltila svetlá reflektorov, ktoré naňho mierili zo záchranných člnov. O niekoľko sekúnd tu bol už iba on, stroboskop, ktorý mal upevnený okolo pásu, a nepriehľadne temné more.

Zdalo sa mu, akoby mu srdce bilo do taktu s rytmickým blikaním stroboskopu.

Bum. Bum.

Je úžasné, aké veci človek počuje, keď ho obklopí tma.

Bum. Bum.

Ľavou rukou skontroloval hĺbkomer, pravou sa pridržiaval istiaceho lana. Pri hĺbkovom potápaní bez prirodzeného svetla a výrazných orientačných bodov, v ustavične sa meniacom prúde, stačí lano pustiť na pár sekúnd a človek stratí orientáciu. Tieto sekundy môžu rozhodnúť o živote alebo smrti.

Deväť metrov.

Desať metrov.

„Druhý potápač vo vode,“ ozval sa z vysielačky Gagov pokyn.

Cole bol rád, že bude mať po boku Landona Graingera. Dnes bude potrebovať pomoc.

Sonar ukázal, že zvyšky lietadla Henryho Reida sa nachádzajú dvanásť metrov pod hladinou na okraji Outermanovho hrebeňa. Kiežby zoznam cestujúcich dorazil pred výjazdom záchrannej jednotky! Aspoň by vedeli, koľko pasažierov sa nachádza na palube lietadla. Neznášal výjazdy naslepo.

Dvanásť metrov.

Z opasku si odopol reflektor a rozsvietil ho. Cessna sa v jeho svetle matne zatrblietala.

„Odpájam sa,“ upozornil veliteľa výjazdu.

„Buď opatrný, Cole. Tretí potápač vo vode.“

Cole prehltol. „Rozumiem, prepínam.“ O Kayden sa nemusí báť o nič viac ako o Landona. Ako hlavný potápač nesie zodpovednosť za každého člena tímu. Nemôže dovoliť, aby ho skutočnosť, že Kayden je jeho sestra, ovplyvnila pri rozhodovaní. Nebolo by to fér voči ostatným členom tímu ani voči obetiam. Prirodzená potreba chrániť mladšiu sestru sa ale nedala oklamať.

Vdýchol a regulátor tlaku mu do masky automaticky vpustil dávku okysličeného vzduchu. Vďaka prístrojom znel ako Darth Vader[1] – každý nádych premyslený a dôrazný. Čierny neoprénový oblek, rukavice a hadičky iba dotvárali celkový dojem.

Lietadlo už vychladlo a keďže nehorelo dlho, mal nádej, že vo vnútri zostalo ešte dosť vzduchu. Modlil sa, aby sa ich záchranná akcia nezvrtla iba na vynášanie mŕtvych tiel.

Reflektorom si najprv posvietil na rozčesnutý, zničený chvost a postupne prešiel až ku kabíne pilota. Pri pohľade na stlačený plech mu v hrdle navrela hrča. Dúfal, že Henryho odhodilo dozadu skôr, než lietadlo narazilo strmhlav do hrebeňa. V takom prípade by bola šanca, že Ginny dostane aspoň telo, ktoré by mohla pochovať.

„Odpájam sa,“ oznámil Landon a hneď sa pripojil ku Colovi.

„Najlepší prístup budeme mať zrejme cez tieto dvere,“ povedal Cole.

„Súhlasím.“ Landon vytiahol z vaku s náradím páčidlo.

Pridala sa k nim aj Kayden. Lúč z jej baterky najprv poskakoval po Colových okuliaroch, potom sa ustálil na trupe lietadla.

„Landon, ty pôjdeš so mnou,“ zavelil. „Kayden, ty sleduj prúdy a pohyb vraku. Priprav sa, že pomôžeš s vynášaním ľudí.“

„Rozumiem, šéf.“

Cole vsunul páčidlo pod okraj dverí, oprel ho o bočnú stenu a zatlačil. Vlny horúčavy sa mu šírili od prstov až po ramená. O tri minúty neskôr už dvere viseli z pántov.

Otvor zatarasila spleť drôtov. Cole ich začal odstraňovať, aby sa mohli dostať dnu.

Pozrel sa na potápačské hodinky. Zo zlatej hodiny – časového limitu, do ktorého ešte možno zachrániť topiacich sa v studenej vode – zostáva už iba päť minút. Ďalšie zdržanie by znamenalo koniec všetkých nádejí.

Nie však dnes. Nie počas jeho služby.

Dal Landonovi signál a vošiel za ním do lietadla. Vtesnal sa do otvoru a zahol doprava.

Landon osvetľoval kabínu. „Na pravej strane mám dvoch – muža a ženu. Sú pripútaní.“

Cole ich nepoznal. V mestečku ako Yancey boli všetci susedia, preto väčšinu obyvateľov poznal aspoň z videnia. Lietajúce úlomky poranili ženu na tvári, muž dostal silný úder do spánku.

Cole namieril baterku na hodinky.

Od havárie ubehlo tridsaťpäť minúť, pätnásť minút bude trvať, kým ich vynesú na hladinu, a ďalších desať treba na prevoz do nemocnice...

„Najprv vezmeme ju.“ Cole odopol bezpečnostný pás a zodvihol ženu zo sedadla. „Kayden, poď k dverám a priprav sa na vynorenie.“

„Som pripravená, šéf.“

Cole chytil ženu za nohy, Landon za plecia. Opatrne sa hýbali smerom vzad a krokmi merali vzdialenosť od otvoru.

„Zostaň tu.“ Položil jej nohy, opatrne vyliezol z lietadla a potom sa naklonil dnu. „Teraz pomaly.“ Opatrne vytiahol ženu cez dvere. „Je vonku.“

Cole ju držal vo vzpriamenej polohe, kým ju Kayden pripravila na vynorenie. Podávanie stlačeného vzduchu by osobe v bezvedomí skôr uškodilo, než pomohlo. Najlepšia možnosť je rýchlo ju vyniesť na hladinu, kde sa o ňu postará zdravotnícky personál.

Sledoval, ako Kayden so ženou miznú v temnote nad ním, potom sa vrátil do vraku k Landonovi.

„Už je takmer pripravený na transport,“ povedal Landon, ktorý kľačal vedľa muža v bezvedomí. „Chceš, aby som sa s ním vynoril ja?“

„Áno, vyraz, len čo sa vráti Kayden.“

Čosi narazilo Colovi do chrbta. Poobzeral sa a reflektorom osvetlil kabínu. Zachytil náznak pohybu. Posunul sa k zadnej časti trupu a dostal kopanec.

Ktosi sa zúfalo snažil udržať vo vzduchovej bubline vo vyvýšenej časti lietadla. „Mám ďalšieho – je pri vedomí,“ upozornil Landona.

Postavil sa na sedadlo, aby sa dostal čo najvyššie. Vzduchová bublina, nie širšia ako desať centimetrov, sa držala pri naklonenom strope kabíny.

Po tvári ho udrela ľadová ruka. Tento raz ju zachytil. Zodvihol baterku a našiel ňou pár vystrašených očí, ktoré naňho civeli. „Mám Agnes Greyovú!“ Stála na opierke posledného sedadla, pritisnutá k vzduchovej bubline, ktorá mala sotva šírku dlane. Z vesty vytiahol malú tlakovú fľašu, uvoľnil ventil, vsunul jej ju do studenej ruky a nasmeroval k ústam. Odtiahol si masku a naklonil hlavu do vzduchovej bubliny, aby ho počula. „Dýchajte pomaly a upokojte sa. Dostanem vás odtiaľto.“

Rázne prikývla a zhlboka sa nadýchla. Voda jej ostriekala tvár a Cole si nebol istý, ako dlho vydrží v studenej vode. Pery mala modré a pokožku bledú. Presunula sa až za posledné sedadlá, aby našla vzduch. Bude ťažké prinútiť ju, aby sa dobrovoľne ponorila do ľadovej vody.

„Vy, dvaja ďalší pasažieri a Henry? To je všetko? Mám teda hľadať štyroch ľudí?“

Neochotne vydýchla, aby mohla odpovedať. „Piatich. Ďalší cestujúci šiel dopredu, aby Henrymu pomohol.“ Ťažko prehltla. „Po náraze som jeho telo videla plávať v mori.“

„Zostaňte tu. Hneď sa vrátim, sľubujem.“

Počkal, kým prikývla, znovu si nasadil okuliare a odrazil sa od sedadla smerom k Landonovi. „Vynesme ho von. Agnes je dosť čulá, pokúsim sa ju odtiaľ dostať pomocou striedavého dýchania.“

Landon prikývol. Muža zdvihli zo sedadla a preniesli do uličky. Lietadlo sa posunulo, Cola trhlo dopredu a Landon stratil rovnováhu. Vrak sa naklonil o ďalších päť stupňov. „Pohyb!“

Landon postupoval hojdavou chôdzou vzad, muža držal za nohy, kým Cole mu podopieral plecia. Cez okno k nim preniklo svetlo baterky. „Kayden je späť.“

„Ako to vyzerá?“

Landon vyliezol cez dvere. „Je to tesné, ale zvládneme to.“ Cole pustil muža nižšie a Landon ho vytiahol z vraku. „Sme von.“

Cole nepočkal na hlásenie, že muž je pripravený na vynorenie; otočil sa a zamieril znovu dnu, aby zachránil Agnes.

Nebude môcť ísť prvá, preto ju bude musieť cez celý vrak ťahať za sebou. A navyše, keď opustia vzduchovú bublinu, nebude s ňou môcť komunikovať. Azda nespanikári natoľko, že ju bude musieť omráčiť, aby ju dostal do bezpečia.

Voda už zaliala aj vzduchovú bublinu a Agnes mala zavreté oči, vzduchovú nádobu tisla k hrudi.

Zasvietil jej baterkou do tváre.

Otvorila oči plné hrôzy.

Uchopil ju za zápästie a keď sa ho chytila, súhlasne prikývol. Pohybom hlavy naznačil, že pôjdu dole.

Lietadlo sa znovu pohlo.

Nedal jej čas zareagovať; predieral sa vodou tak rýchlo, ako to šlo. Vzdialenosť odhadoval podľa sedadiel. Agnes sa ho držala ako kliešť.

Trupom lode zaznel zlovestný ston. Voda okolo nich sa rozkmitala. Colove prístroje sa rozhojdali spolu s opierkami sedadiel.

„Cole.“ Kayden nemusela povedať nič viac. Tón jej hlasu bol dosť výrečný.

Lietadlo sa na hrebeni už dlhšie neudrží.

Rázne potiahol Agnes smerom k východu.

Tri metre.

Dva a pol metra.

Dva metre.

„Cole, vypadni odtiaľ!“

Srdce mu zamrelo, keď počul sestrin vydesený hlas.

Chvost lietadla sa naklonil dopredu. Plech sa šúchal o koraly s desivým škrípaním a zaplavený trup lietadla balansoval na okraji temnoty. Tentoraz zvuk neutíchol.

Agnes sa vytrhla Colovi z ruky. Zmätene sa točila dokola. Vo svetle baterky videl hrôzu v jej očiach.

Vystrel za ňou ruku, ale ona sa odrazila od sedadla v snahe čím skôr sa dostať k otvoru. Okolo nej vládla tma, lietadlo sa posúvalo, a tak sa v zmätku vrhla rovno na skrinku s defibrilátorom.

Telo jej ochablo a vzduchová nádoba sa zrazu vznášala vedľa nej.

Cole sa za ňou načiahol a podarilo sa mu chytiť ju za ruku.

Pravá časť lietadla sa s rachotom odlomila a dnu sa vovalila voda.

Cole vsunul nohu medzi sedadlá a cez silný vodný prúd si Agnes pritiahol k sebe.

„Idem dnu.“

„Neopováž sa, Kayden. Zostaň na mieste. To je príkaz!“

Plával dole k otvoru. Tlakovú nádobu na chrbte oškrel o okraj dvier. Snažil sa chrániť Agnes, ako to len šlo, a rukou pátral po škáre, o ktorú by sa zachytil.

Na ruke pocítil niečiu dlaň. Kayden.

Vložil jej do ruky Agnesino zápästie. „Je v bezvedomí.“

„Mám ju!“

Cole nechal, aby sestra vytiahla Agnes von a potom vykĺzol za ňou.

Kayden pripravila Agnes na vynorenie.

„Choď,“ prikázal jej Cole.

„Pôjdeš hneď za nami.“ Nebola to otázka.

Zdvihnutým palcom dal signál na vynorenie. Pátranie po Henrym a piatom cestujúcom bude musieť počkať, až kým sa vrak neusadí. Keď začal stúpať hore, lietadlo sa pomaly strácalo z dohľadu, ale stihol ešte zazrieť, ako sa zošmyklo z hrebeňa do temnoty. Na chvíľu mu prišlo nevoľno. Dnes to bolo nebezpečne tesné.

Sústredné, postupne sa rozširujúce kruhy na hladine jasne naznačovali polohu vrtuľníka. Aspoňže ich tam hore čaká pomoc.

Vynoril sa do hučania vrtule.

Traja záchranári na palube člna sa zhŕkli okolo Agnes a opatrne ju vytiahli z vody. Cole počkal, kým sa do člna dostala Agnes aj Kayden, a potom sa pevne chytil rebríka.

Ralph Barnes, vedúci požiarnej jednotky, mu podal ruku a pomohol s ťažkými tlakovými fľašami.

„Ďakujem.“ Cole sa posadil na okraj člna a začal sa zbavovať ťažkej výstroje. Pršalo.

Gage reval: „Druhý čln s ostatnými obeťami už mieri na breh. Je tam aj Landon. Končíme?“

Cole prikývol. Gage mávaním rúk odvolal helikoptéru a zamieril do kormidelne. Loďou dovezú Agnes na breh rýchlejšie než vrtuľníkom.

Cole sa díval, ako ju záchranári začali oživovať. Po tom všetkom, čo zažila, bolo pochopiteľné, že sa jej zastavilo srdce.

„Tisíc. Dvetisíc. No tak, Agnes.“

Kayden si sadla vedľa neho. Sledovala prácu záchranárov. „Je úplne studená. To je dobré, aspoň má viac času,“ povedala ticho, viac pre seba ako preňho.

Cole jej stisol plece. Kayden ťažko znášala, ak o niekoho prišli – pre nikoho z nich to nebolo ľahké. „Dúfam.“ Teraz už pre ňu nemohol urobiť nič, iba dúfať, že ešte raz zabojuje o svoj život.

Červené svetlá sanitiek na brehu sa točili ako majáky a postupne sa zväčšovali.

„Mala si držať pozíciu,“ povedal Cole ticho.

„A nechať ťa spadnúť spolu s lietadlom? Myslím, že nie.“

„Nedostala si na to pokyn.“

„Obaja vieme, že by si urobil to isté,“ odvetila.

„Pravdepodobne áno, ale radšej by som sa do takej situácie už nikdy nedostal.“

Čln prirazil k brehu, kde ich už čakal Landon, aby - len čo sa motor vypne - zaistil kotviace lano. Cole pomohol záchranárom naložiť pacientku na nosidlá a preniesť na pevninu. Cez hustý dážď sledoval, ako sa ju v sanitke znovu pokúšajú oživiť. Dvere na sanitke za zabuchli a sirény zahúkali na odchod.

Cole si zotrel pramienky vody, ktoré mu stekali po tvári. Bolo mu príšerne zima.

Cole zaniesol výstroj do hasičskej zbrojnice, kde mal záchranný tím svoj sklad.

Posádku tímu tvorili členovia jeho rodiny, s výnimkou Landona Graingera, ale aj on bol ako brat. Cole im dôveroval, že pod vodou aj na súši urobia, čo bude v ich silách, a že sa vyrovnajú aj so situáciami, ktoré nebudú môcť nijako ovplyvniť.

Vyčistili a pripravili výstroj na ďalší zásah.

Kayden pracovala vedľa neho v úplnej tichosti.

Typická Kayden.

Keď ju niečo trápilo, uzavrela sa do seba a držala si od všetkých odstup. Cole si však neúnavne hľadal cestu dnu.

Landon si cez plece prehodil športovú tašku. „Idem na stanicu a začnem pracovať na správe. Do niekoľkých hodín tu máme ľudí z Úradu pre bezpečnosť dopravy.“

Cole prikývol. Netešil sa na záchranárske práce, ktoré ich ešte čakajú. Ak sa im podarí lietadlo znovu nájsť, budú ho musieť vytiahnuť, pozbierať úlomky a odfotografovať, čo sa bude dať. Na tom všetkom nebola ťažká samotná práca, ale skutočnosť, že došlo kustratám na životoch. Chýbajúci piaty cestujúci je tam niekde na hrebeni a pátranie po tele Henryho Reida bude náročné pre celý tím. Treba to však urobiť. Ginny Reidová si to zaslúži.

Cole odišiel z hasičskej zbrojnice posledný a pozrel sa na oblohu. Zmenila farbu z tmavej na uhľovo-čiernu. Aspoňže dážď sa zmiernil na slabé mrholenie. Neveril, že to dlho vydrží.

Vietor si prázdnymi ulicami hvízdal tajuplnú melódiu. Cole sa proti nemu bránil zhrbením pliec. Športovú tašku hodil do auta. Chystal sa aspoň na chvíľu zastaviť v nemocnici, aby zistil, v akom stave je Agnes a dvaja zatiaľ neidentifikovaní cestujúci. Potom zájde domov pozhovárať sa s Kayden.

Oblastná nemocnica sa nachádzala na kopci nad hlavnou ulicou. Cole nechal auto pred hasičskou zbrojnicou a do nemocnice šiel pešo. Cestou nakukol do šerifovej kancelárie, kde Landon práve dokončoval správu.

Pozdravil ho letmým kývnutím hlavy. „Práve som hovoril s Ginny Reidovou.“

„Ako sa cíti?“ opýtal sa Cole.

„Mizerne. Šerif je práve u nej. Myslím, že za ňou tiež zájdem a zistím, či s niečím nepotrebuje pomôcť.“

„Daj mi vedieť, ak by niečo potrebovala.“

„Samozrejme.“

„Zistil si niečo o tých dvoch pasažieroch?“

„Ginny povedala, že keď Henry dnes poobede odchádzal do Anchorage, mal v pláne vyzdvihnúť akéhosi,“ Landon zodvihol poznámkový zošit, „Marka Olsena a samozrejme aj Agnes Greyovú. Keď jej pred odletom z Anchorage volal, povedal, že sa pridali aj ďalší dvaja cestujúci. Nevie, o koho šlo. Henry tvrdil, že sa s ním majú vyrovnať, keď dorazia do Yancey.“

„Idem sa pozrieť za Agnes. Uvidím, čo je o tých dvoch nové.“

Zápach dezinfekčného prostriedku Colovi nikdy nerobil dobre. K nepríjemnému pocitu prispievali aj slabo osvetlené chodby a čistobiele steny. S nemocnicou sa mu spájali bolestivé spomienky a zdalo sa, že sa to tak skoro nezmení.

Peggy Wilsonová držala v ruke slúchadlo a opierala sa o pult. Mračila sa. „Chápem. Podľa poistnej zmluvy potrebujeme súhlas na poskytnutie liečby, ale ako, dokelu, zohnať súhlas v naliehavom prípade?“ Vzdychla si a tvár jej očervenela.

Keď zbadala Cola, rukou zakryla slúchadlo. „Prepáč. Zdravotné poisťovne ma privádzajú do šialenstva. Čo môžem pre teba urobiť?“

„Prišiel som sa opýtať na stav Agnes Greyovej. Priviezli ju asi...“

„Pred hodinou.“ Peggy posmutnela. „Je mi to ľúto. Nezvládla to.“

Zaťal päste. Keby bol býval rýchlejší... silnejší...

„Pokúšali sa ju oživiť, ale bezvýsledne. Srdce jej jednoducho nenaskočilo.“

Cole prehltol. „A čo ten pár, ktorý priviezli pred ňou?“

Peggy si zahryzla do spodnej pery. „Žiaľ, ani oni neprežili. Zomreli po prevoze do nemocnice.“

Zavrel oči a ľútosť sa mu zahryzla hlboko do duše. „Myslel som si, že majú ešte šancu.“ Keby ich bol azda vytiahol v inom poradí...

Zovrela mu ruku. „Je mi to ľúto.“

„Aj mne.“

Cez automatické dvere vyšiel do chladnej tmavej noci a na srdci cítil ťažký balvan.

Agnes Greyová zomrela.

Kráčal tichou ulicou, míňal tmavé výklady. Prešiel aj okolo Rusko-americkej obchodnej stanice, kde Agnes žila a pracovala.

Yancey už bez váženej slečny Greyovej nebude rovnaké.

A Bailey? Takmer sa potkol, keď mu pred očami prebleskla jej krásna tvár. Ako sa vyrovná so správou o smrti svojej milovanej tety?

2

Bailey Craigová sa po tejto správe preniesla späť v čase. Počula Gusove slová o Agnes, ale namiesto spomienok na milovanú tetu jej myseľ zaplavili spomienky na to, prečo opustila Yancey. V okamihu sa vrátila o dvanásť rokov späť a zrazu mala opäť šestnásť...

Prebudilo ju dunenie v hlave – akoby si v nej malí mužíčkovia zriadili kováčsku dielňu. Bola taká smädná.

Otvorila ústa, pretože mala hrozný pocit, že sa zadusí. Nechcela však otvoriť oči, nechcela vidieť, a už vonkoncom nie čeliť skaze, ktorú znovu napáchala.

Nie znovu.

Nemusela sa ani obrátiť, aby vedela, že odišiel. Ležala na dlážke, ale tento raz mal pod hlavou aspoň vankúš a bola niečím prikrytá – dekou či svojím kabátom? Nebola si istá.

V dome bolo ticho. Buď ešte nikto nevstal, alebo už všetci dávno odišli.

Kde vlastne bola? Na párty. Detaily však boli iba útržkovité – ako vždy. Prišla s Kelly a Beth. Nechali ju tu? Bolo im nanič, keď videli, že sa znovu nevie zmestiť do kože?

Opatrne sa zodvihla na predlaktia a otvorila oči. Zatočilo sa jej v hlave a žalúdok jej zaplavil pocit nevoľnosti, silný ako desaťmetrová vlna.

Všetko bolo akési zahmlené a nejasné. Zažmurkala, aby si zvlhčila kontaktné šošovky, ktoré sa jej nalepili na rohovku.

Už vedela, kde je – v dome Kristinho otca. Odišiel na víkend preč.

Izba bola tmavá. Slnečné svetlo do nej prenikalo len úzkou štrbinou medzi závesmi. Dvere do spálne boli zamknuté. Usmiala sa. Možno aj niekto iný spravil čosi hlúpe – aspoň nebude jediná, kým budú opovrhovať.

Stlačila vypínač v kúpeľni a neónka zablikala. Zhrozila sa obrazu v zrkadle. Ako hlboko klesla. Maskaru mala rozmazanú pod krvou podliatymi očami. Pravé líce jej zdobil jemný odtlačok koberca, vlasy mala rozstrapatené a stuhnuté od nadmerného množstva laku.

Tak veľmi si dala záležať na tom, aby pôsobila príťažlivo a zvodne, a teraz vyzerala nanič. Umyla si tvár studenou vodou, drhla ju, akoby tým chcela zmyť nečistotu.

Horúce slzy sa miešali s ľadovou vodou. Zosunula sa na zem, ale bolo jej tak zle, že nevládala vstať. Srdce sa jej lámalo na kúsky. Šokovalo ju, že v nej ostalo ešte niečo, čo možno zlomiť. Studená dlážka bola na horúcej koži príjemná. Schúlila sa do klbka. Prečo sa to znova stalo? Ako som sa sem dostala?

Nemohla za to viniť nikoho iného; spôsobila si to sama. Kiežby to mohla zmeniť, kiežby mohla vrátiť späť ten moment, keď sa prvý raz napila! Trvala by na tom, že sa najedia skôr, než ju alkohol celkom omámi. Naliehala by naňho, aby ju odviezol domov. Ale v útlme spôsobenom alkoholom nakoniec skončila s chlapcom, o ktorom si myslela, že ho chce – aspoň v tej chvíli. Bol starší a obľúbený a vďaka nemu by aj ona získala väčšiu popularitu.

Samozrejme, netrvalo to do rána a kolotoč sa roztočil.

Mala toľko príležitostí, aby to zvrátila, zachránila si povesť, alebo ju aspoň znovu nepoškodila... Zakaždým však siahla po ďalšom poháriku, ktorý jej mal zdvihnúť náladu, a napokon skončila tak, ako už veľakrát predtým.

Cole vôbec netušil, ako zle sa cítila. Ako veľmi sa k nemu túžila vrátiť a s plačom prosiť o odpustenie...

Vedela, že po tom všetkom, čo urobila, by jej ospravedlnenie neprijal. Nechcela stratiť tvár – to by bolo horšie než čokoľvek iné.

Cítila sa tak trápne.

„Bailey, si tam?“ Gusov hlas ju preniesol späť do prítomnosti.

Žmurkaním odohnala všetky spomienky na svoju mladosť a nočné mory, ktoré sa s ňou spájali. „Áno.“ Odkašľala si. „Prepáč.“

„Počula si, čo som povedal?“

Agnes je mŕtva.

„Áno.“ Posunula sa na okraj pohovky, až sa takmer zošmykla na dlážku.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Predná tiráž

Prológ

1

2