Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Josef Kunc

Rekonstrukce elektroinstalace

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 5350. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková

Sazba Vladimír Velička

Fotografie a kresby z archivu autora, pokud není uvedeno jinak

Počet stran 104

První vydání, Praha 2013

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Photo © fotobanka Allphoto.cz

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-4789-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann.

ISBN 978-80-247-8850-0 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8851-7 (ve formátu EPUB)

1

Úvod

Žádné zařízení nemá neomezenou životnost, ani elektrická instalace. Po určité době jejího provozu narůstá četnost poruch jejích jednotlivých prvků. Tím je signalizována potřeba zahájit rekonstrukci.

Pro znázornění životnosti jakéhokoli zařízení můžeme využít obecně platnou Gaussovu závislost pravděpodobnostního rozdělení poruchovosti na čase, jak je vidět na obrázku 1.

- |   Obr. 1   Četnost poruch zařízení v závislosti na době jeho provozu

První částí je úsek A s postupně klesající poruchovostí – v elektrických instalacích v tomto časovém období dochází k zahořování přístrojů, v němž se projeví především skryté výrobní vady. Toto období obvykle časově odpovídá záručním lhůtám (dříve to bylo půl roku, nynější doba dvou let již běžně zabíhá do části B – do doby s nízkou poruchovostí – tedy do doby obvyklého, dlouhodobého a pravidelného používání).

Poslední část grafu C (za bodem zlomu X) se vztahuje ke konci životnosti zařízení, kdy se četnost poruch postupně zvyšuje. Ze vzrůstající poruchovosti vyplývají stále častější výměny jednotlivých součástí. Nejvhodnějším řešením tohoto zhoršujícího se stavu je rekonstrukce instalace.

Důvodem k rekonstrukci elektroinstalace však nemusí být blížící se konec její životnosti. Mohou to být i jiné příčiny, jako jsou stavební úpravy objektu, nebo požadavky na zvýšení užitné hodnoty celé instalace (rozšíření funkcionality, komfortu při ovládání, snížení energetické náročnosti apod.). Nemusí se tedy vždy jednat o značné stáří stávajících elektrických rozvodů, s již nevyhovujícími elektrickými parametry. Může to být dáno nepostačujícím vybavením svítidly pro dobrou světelnou pohodu, nedostatečným komfortem při ovládání osvětlení, žaluzií, vytápění a dalších funkcí a zpravidla také se zcela nedostatečnými počty a umístěním zásuvek.

Poznámka:

Mnozí z nás se ve své praxi setkali s klasickými instalacemi, v nichž stále ještě fungují některé spínače nebo zásuvky namontované již ve 30. letech minulého století. Ale patrně nikdo by nechtěl tvrdit, že zcela běžnou je životnost klasických instalací 80 let. Možná bychom se mohli shodnout na střední životnosti klasických instalací (ale s měděnými vodiči) kolem 50 let. Po uplynutí této doby již je poruchovost přístrojů natolik vysoká, že je potřebné je vyměnit za nové.

Jsou-li v rekonstruovaném objektu staré elektrické rozvody, s poměrně vysokou pravděpodobností již nebudou vyhovovat současně platným předpisům ani z hlediska technického, ani z bezpečnostního pohledu. Staré elektrické instalace byly navrhovány a ukládány podle tehdy platných norem a s ohledem na tehdy obvyklou vybavenost bytů elektrickými spotřebiči. Některé části poněkud novějších instalací by možná i mohly vyhovět technickým požadavkům, ale z hlediska bezpečnosti již opět nemusí být zcela vyhovujícími. Nové a tedy i rekonstruované elektrické instalace musí vyhovovat aktuálně platným normám – především souboru norem ČSN 33 2000.

Pokud se domníváme, že i po rekonstrukci bude možné využívat některé z částí stávající elektrické instalace (např. uložená silová vedení tvořená měděnými vodiči), bude zapotřebí nejdříve zkontrolovat aktuální technický stav těchto částí. Tuto činnost nejlépe zabezpečí projektant, revizní technik nebo pracovník elektromontážní firmy. Pokud mezi známými a přáteli nikdo takový nefiguruje, postačí nahlédnout na internetové stránky nebo se dotázat na nejbližším úřadě místní samosprávy. Tam určitě budou mít dokonalý přehled o řemeslnících a podnikatelích, kteří při zamýšlené rekonstrukci pomohou. Kromě toho budou také vědět, zda je vybraný pracovník skutečným odborníkem – zda jeho kvalifikace odpovídá požadavkům Vyhlášky Českého úřadu bezpečnosti práce a Českého báňského úřadu č. 50/1978 Sb. „O odborné způsobilosti v elektrotechnice“. Ať již se jedná o samostatného projektanta, samostatného pracovníka pro zabezpečování elektromontážních prací anebo o pracovníka, který smí kontrolovat technický stav elektrických instalací (revizního technika), každý z nich musí mít odpovídající odborné vzdělání a praxi v oboru a navíc musí být schopen prokázat se platným certifikátem o úspěšném absolvování cyklického přezkušování z odborných znalostí. Vystavený certifikát má platnost dva roky a dokladuje, že jeho držitel vykonal zkoušky ze znalostí bezpečnostních předpisů i dalších důležitých předpisových norem souvisejících s náplní jeho práce.

Všechny stavby se řídí stavebním zákonem č. 183/2006 Sb. (zatím poslední novelizace zákonem č. 257/2013 Sb., ze dne 3. července 2013). Ve většině případů na rekonstrukci elektrické instalace není zapotřebí ani stavební povolení, ani ohlášení – detaily jsou v § 103 zákona.

Podle zákona č. 458/2000 Sb. ve znění zákona 211/2011 Sb. o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích musí být kterýkoliv objekt připojen příslušným dodavatelem k distribuční elektrické síti při splnění daných podmínek, mezi nimiž je souhlas vlastníka nemovitosti a především požadavek na zhotovení elektrické instalace podle platných norem a předpisů.

Nedochází-li po dobu rekonstrukce k odpojení objektu od elektrorozvodné sítě, po jejím ukončení k připojení k neopravovaným částem postačí pouze řádná výchozí revize.

Zájmem každého stavebníka či investora zajisté bude, aby instalace dokázala splnit všechny požadované funkce při zajištění maximální bezpečnosti osob před úrazem elektrickým proudem a majetku před poškozením přepětím nebo zničením požárem. Proto je nezbytné pověřit vykonáváním všech potřebných prací odbornou firmu. Jako investoři máte plné právo kontrolovat kvalitu odváděné práce. V okamžiku zjištění jakýchkoliv závad je nutné požadovat jejich odstranění. V takovém případě se nebude jednat o vícepráce, ale o opravu práce nesprávně vykonané.

2

Projekční příprava

Definitivně jsme se rozhodli pro rekonstrukci elektrické instalace. Nyní bychom se měli již vážně zabývat všemi souvislostmi a rekonstrukci řádně připravit. Znovu prověříme, zda alespoň některé díly ze stávající instalace nebude možné využít i v instalaci rekonstruované. O jaké parametry jednotlivých částí původní elektrické instalace bychom se vlastně měli zajímat?

2.1   Co využít z původní instalace

V prvé řadě nás bude zajímat způsob ukládání vodičů – zda byly protahovány v trubkách, anebo byly uloženy jiným způsobem. Z jakého materiálu a o jakých vnitřních průměrech jsou použité trubky, z jakého materiálu a o jakých rozměrech jsou elektroinstalační krabice pro domovní zásuvky a spínače i krabice pro odbočování vedení. Dále zjišťujeme, jsou-li použity měděné nebo hliníkové vodiče a o jakých průřezech. Jedno z nejdůležitějších zjištění je to, zda je použit systém vnitřních rozvodů TN-C (tzv. ochrana nulováním – tedy není použit samostatný ochranný vodič), nebo TN-S (tzn. třívodičový nebo pětivodičový rozvod se samostatným ochranným vodičem). Je-li ve stávající instalaci použit potencionálně nebezpečný systém rozvodu se společným vodičem PEN, tedy rozvod TN-C, nelze využít ani vodiče, je nutná komplexní rekonstrukce.

Proč je dříve používaný systém vnitřních rozvodů se společným vodičem PEN (tedy se sloučením funkce ochranného vodiče PE a nulového vodiče N) považován za potencionálně nebezpečný? Ze zcela prostých důvodů:

a)   Ochranný vodič nesmí být trvale zatěžován protékajícím pracovním proudem, je určen jen ke svedení poruchových proudů.

b)   Při přerušení vodiče PEN vzniká životu nebezpečná situace – na ochranné svorky zásuvek a následně tedy i na kovové kryty spotřebičů se přes vnitřní odpor těchto spotřebičů (které ale nebudou fungovat) dostává plné síťové napětí 230 V, to může způsobit vážné úrazy elektrickým proudem. Skutečně také byla zaznamenána celá řada takto způsobených smrtelných úrazů elektrickým proudem.

Na obrázku 2 je znázorněna vzniklá nebezpečná situace – nejedná se o teoretický, ale relativně častý případ. Na svorce PE zásuvky č. 1 (v místě A) došlo k přerušení vodiče PEN. Po připojení žehličky (nebo pračky či jiného spotřebiče třídy I – tedy spotřebiče s kovovým, dotyku přístupným krytem) se na její kovový povrch dostává síťové napětí.

- |   Obr. 2   Životu nebezpečná situace ve vnitřní TN-C instalaci

Pokud jsou ve starých instalacích použity hliníkové vodiče, je velmi vysoká pravděpodobnost vzniku naznačené nebezpečné situace.

Zajímat bychom se měli také o umístění elektroměrové skříně, hlavní domovní skříně, domovního nebo bytového rozvaděče. A také o to, jaké jističe a další přístroje jsou v rozvaděčích. Lze předpokládat, že v nich budou chybět nyní již povinně používané ochranné přístroje – proudové chrániče a také v moderních instalacích zcela nezbytné svodiče přepětí, které potřebujeme pro ochranu především elektronických zařízení před poškozením přepětími nejen atmosférického původu, ale také přepětími šířícími se po vedeních vznikajícími při spínání spotřebičů. Budeme tedy uvažovat i o výměně rozvaděčů za takové, které budou novým nárokům vyhovovat jak prostorově, tak i z hlediska povoleného oteplení. A co je rovněž důležité – jaké stavební materiály jsou použity v těch částech stavby, ve kterých budou elektrické rozvody rekonstruovány.

Když jste se seznámili se stávajícím stavem, můžete jej konfrontovat s požadavky na hotové, rekonstruované elektrické instalace. Toto porovnání je vhodné uskutečnit ve spolupráci s projektantem elektrických instalací. Jedině on může posoudit, které části staré instalace bude možné ponechat, které díly bude ještě možné využít. Lze očekávat, že využitelných částí bude skutečně poskrovnu. Obecně lze předpokládat, že nepoužitelné budou veškeré hliníkové vodiče, které již nejsou povoleny pro nové vnitřní elektrické instalace.

Nepoužitelné budou také měděné vodiče o průřezech menších než 1,5 mm^2 a veškeré další měděné vodiče s pryžovou izolací a bavlněným opředením. Zkušenosti ukazují, že u rozvodů starších než cca 50 let (kdy se ještě takové typy vodičů vyráběly) je izolace ve velmi špatném stavu. Jak pryž, tak i bavlna se po každém pohybu vodiče začínají drolit a vodiče se postupně obnažují. Také u starých vodičů s PVC izolací (tedy bez bavlněného opředení), u nichž došlo k úniku změkčovacích přísad z izolace, může při pohybu docházet k lámání nebo dokonce drolení této izolace.

Instalace se tedy stávají nebezpečnými z hlediska možného vzniku náhodného kontaktu živého vodiče s jakoukoli vodivou, dotyku přístupnou částí a následného vzniku situace, při níž může dojít k úrazu elektrickým proudem. Může dojít také k postupnému narůstání velikosti unikajících proudů. Důsledkem této situace může být dokonce i vznik požáru. A toto riziko se zvyšuje s postupujícím časem s neustálým používáním a se vzrůstajícím přetěžováním starých, nedostatečně dimenzovaných instalací. Takže i zde je potřebné vodiče vyměnit za nové.

Co tedy bude možné využít ze stávajících rozvodů? Mnoho toho nebude. Při rekonstrukci instalace v panelovém domě se lze navíc zcela oprávněně domnívat, že vodiče jsou na mnoha místech zality betonem, a to i v tom omezeném počtu panelových domů, které byly navrženy již s ohledem na elektrické rozvody. Do jednotlivých panelů v nich byly ukládány sítě trubek s dostatečně rozměrově dimenzovanými elektroinstalačními krabicemi, přičemž jen některé z nich byly skutečně využívány pro elektrické rozvody. Pokud vlastníte byt z takových panelů, projektant elektrické instalace dokáže poradit, jak by se dosud nevyužité dutiny mohly využít (avšak prakticky to bude zřejmě velice obtížně uskutečnitelné – lze očekávat, že i tyto trubky budou neprůchodné).

V objektech vybudovaných tradičními technologiemi bude v některých situacích možné alespoň pro některé obvody využít původní plastové elektroinstalační trubky. O generaci starší plášťové trubky však již není vhodné používat – jejich vnitřní papírová izolace bude s největší pravděpodobností poškozená, proto do nich již nebude možné zatahovat jednožilové vodiče. Případné plášťové krabice bude zcela nezbytné nahradit novými krabicemi plastovými.

V panelových domech mohou být původní plastové krabice teoreticky použitelné, mají-li vestavnou hloubku alespoň 32 mm. Jsou-li v panelech zabudovány krabice nízké, s užitečnou vestavnou hloubkou pouhých 12,5 mm, pro montáž do nich vyhoví jen nepatrný počet současných domovních spínačů z nyní používaných řad elektroinstalačních přístrojů. Navíc vyhovujících jen pro připojování měděných vodičů. Ovšem v převážné většině dosud nerekonstruovaných panelových objektů jsou použity vodiče hliníkové, proto bude při rekonstrukci nezbytné použít nové všechny kabely i krabice.

2.2   Co bude obsahovat projekt instalace?

Pro přípravu skutečně kvalitních podkladů pro rekonstrukci elektrické instalace, je třeba úzce spolupracovat s projektantem. Ovšem projektant pro svoji práci potřebuje nejen obecně nastíněnou objednávku: „Zpracujte nám projekt na rekonstrukci elektroinstalace v našem bytě“ a nic víc. Kvalitně zpracovaný projekt vyžaduje určité přípravné období, v němž jsou během diskuse specifikovány všechny funkční oblasti i jejich dílčí funkce, včetně způsobů jejich činnosti, způsobů ovládání a specifikace ovládacích míst. Je tedy důležité projektantovi sdělit všechny naše představy a požadavky. Naopak projektant by měl říci, jakými cestami je možné tyto představy realizovat, případně nastínit i možnosti řešení některých dalších funkčních oblastí, jejichž využití by mohlo ve vašem objektu přicházet v úvahu. Bez nároků na úplnost výčtu možných funkčních oblastí (bez ohledu na typ objektu) uveďme řadu z nich:

- ▶   silové zásuvky,

- ▶   spínané a stmívané osvětlení,

- ▶   žaluzie, rolety, markýzy, okna, dveře, vrata a podobné motoricky poháněné vybavení objektu,

- ▶   vytápění, klimatizace, ventilace,

- ▶   sdělovací sítě (IP rozvod, telefony, TV anténní rozvod apod.),

- ▶   audio a video systém,

- ▶   přístupové systémy, včetně domovní komunikace,

- ▶   zabezpečení objektu (nepovolaný přístup, požární signalizace, zaplavení apod.),

- ▶   kamerové systémy,

- ▶   vazby na povětrnost (vyhřívání okapových žlabů a chodníků, zalévání zahrady),

- ▶   hospodaření s dešťovou vodou,

- ▶   vizualizace,

- ▶   vzdálené přístupy,

- ▶   měření a přenos měřených hodnot,

- ▶   sauna, bazén,

- ▶   vytváření scén, časové programy atd.

Ke každé z funkčních oblastí přicházejících do úvahy je vhodné se vyjádřit a následně co nejpodrobněji popsat jejich jednotlivé části (umístění, počty, způsoby ovládání, ovládací místa). Tento vzájemně dohodnutý popis by měl projektant uvést do technické zprávy – podle ní bude potom kontrolována správná činnost všech funkcí při ukončení prací.

Z dohodnutých popisů činností jednotlivých funkcí a jejich případných vzájemných závislostí projektant následně zjišťuje, zda zadaným nárokům vyhoví ještě instalace klasická, nebo zda bude zapotřebí využít instalaci systémovou. Z dohodnutého popisu funkcí bude projektantovi zřejmý další postup, takže po obdržení objednávky již bude moci zahájit zpracování projektu. Projektant je schopen navrhnout nejvhodnější umístění hlavního rozvaděče i podružných rozvaděčů, přičemž jejich náplň bude odvozovat od dohodnutých funkcí.

S tím také souvisí dimenzování vodičů jednotlivých vedení, přiřazení optimálních hodnot jmenovitých proudů jističů a stanovení velikosti hlavního jističe. To je důležité i z toho důvodu, že dodavatelé elektrické energie vyžadují vysoké poplatky za připojení podle jmenovitého proudu jističe před elektroměrem. Tato hodnota má potom vliv i na výši pravidelných plateb. Ekonomickým zájmem každého tedy je, aby tato hodnota byla co nejnižší. Ovšem může být jen tak nízká, aby mohly být splněny všechny požadavky na bezporuchový a spolehlivý provoz elektrických spotřebičů.

I když budete využívat různé energeticky náročné spotřebiče, lze vytvořit takový režim jejich provozu, který umožní stanovení přiměřeně nízké jmenovité hodnoty proudu tohoto jističe. Mnohé spotřebiče (například elektrické topení) je totiž možné na určitou dobu vypnout a ponechat prostor pro provoz jiného energeticky náročného spotřebiče (například elektrického průtokového ohřívače). Při současném provozu obou těchto energeticky náročných spotřebičů by totiž mohl být překročen maximální dohodnutý proud a jistič před elektroměrem by celou instalaci vypnul.

Tomu se předejde v jednodušším případě využitím blokovacích relé umístěných v uvedených obvodech. V současné době ale požadavky na blokování vybraných spotřebičů mohou být proměnné, závislé na určitých situacích. Budete-li v sauně, nebudete mít zájem na blokování jejího provozu jiným spotřebičem. Znamená to zavedení určitých logických vztahů do řízení provozu těchto spotřebičů. Celý problém je ale možné zcela elegantně vyřešit využitím KNX systémových elektrických instalací, v nichž je snadné vytvářet i libovolně proměnné návaznosti.

I když nemáte příliš rozsáhlý dům nebo byt, je vhodné vytvořit nejdříve hlavní elektrické rozvody. Jeho jednotlivé větve, vedené z hlavního rozvaděče, budou ukončeny rozvaděči podružnými. Tímto způsobem kladení elektrických vedení lze snížit spotřebu kabelů. Není nutné vést kabely všech světelných i zásuvkových obvodů z hlavního bytového nebo domovního rozvaděče. Naopak, ke každému z podružných rozvaděčů bude přiveden jediný kabel o větším průřezu vodičů, a teprve odtud povedou k jednotlivým obvodům kratší kabely s menšími průřezy vodičů. Výhodou tohoto uspořádání je také možnost snadnějšího přechodu z klasické instalace na systémovou.

2.3   Příklady rozmístění jednotlivých elektrických předmětů

Když jsme stanovili, jaké funkce budou zajišťovány v jednotlivých místnostech, bude určitě také vhodné dohodnout se s projektantem na rozmístění silových i sdělovacích zásuvek, na způsobech připojování různých elektrických zařízení a na jejich konkrétním umístění. Projektant potom do výkresové dokumentace zakreslí všechny součásti elektrické instalace tak, aby jejich rozmístění splňovalo naše představy. Elektroinstalatér poté může instalaci na správných místech vybavit potřebnými počty elektroinstalačních přístrojů a vývodů k dalším spotřebičům. Pro ilustraci je na obrázcích 3 a 4 zobrazena část instalace v kuchyňském koutu v rekonstruovaném objektu. Montážní místa pro zásuvky a případně i pro spínače pro ovládání osvětlení na lince jsou na fotografiích označena popisy.

- |   Obr. 3   Pohled na část elektrické instalace pro kuchyňskou linku

- |   Obr. 4   Další část elektrické instalace v kuchyni

Další zásuvky (na obrázcích nezobrazené) budou v krabicích za skřínkami pro chladničku s mrazničkou, pro pečicí troubu, pro mikrovlnnou troubu a pro svítidla později namontovaná pod skříňkami.

A jak může vyhlížet tentýž prostor po montáži nejen zásuvek a spínačů, ale i kuchyňské linky je vidět na obrázku 5. Zobrazená linka je ještě neúplná, chybí varná deska, elektrická pečicí trouba a mikrovlnná trouba.

- |   Obr. 5   Pohled na kuchyňskou linku s namontovanými zásuvkami a svítidly

Budeme-li používat individuální regulaci teploty v místnostech, určitě bude potřebné vhodně umístit přívody k elektricky ovládaným ventilům topení. Také je potřebné počítat s prostorem pro připojení okenních kontaktů, jimiž lze zablokovat topení po dobu dlouhodobého větrání. Takovéto místo je pro dobu montáže elektrické instalace znázorněno na obrázku 6 a na obrázku 7 po dokončení rekonstrukčních prací.

- |   Obr. 6   Krabice pro připojení elektrotepelné hlavice ventilu teplovodního vytápění a pro připojení okenních kontaktů v blízkosti přívodu topné vody

- |   Obr. 7   Připojení elektricky ovládané hlavice ventilu teplovodního topení

V části obývacího pokoje, ve které bude umístěno zábavní centrum s audio a video technikou je potřebné nainstalovat dostatečný počet silových i sdělovacích zásuvek, abychom nemuseli používat nevhodné rozbočovací zásuvky nebo dokonce vícenásobné pohyblivé zásuvky. Příklad rozmístění krabic pro zásuvky v tomto prostoru (a také pro připojení okenních kontaktů ke sběrnici systémové KNX instalace) je na obrázku 8. Krabice musí být dostatečně hluboké, aby do nich bylo možné namontovat i zásuvku se svodičem přepětí (pro ochranu připojených audio a video zařízení). Pod jednou ze zásuvek musí být také prostor pro montáž rozhraní připojeného ke KNX sběrnici a k okenním kontaktům. Na vyobrazení je vidět i přívod k televiznímu osvětlení. Vzhled prostoru zábavního centra po dokončení rekonstrukce objektu je na obrázku 9.

- |   Obr. 8   Dvě skupiny krabic pro silové i sdělovací zásuvky v zábavním centru pokoje

- |   Obr. 9   Vzhled zábavního centra po dokončení rekonstrukce

V uvedených příkladech je osvětlení nad kuchyňskou linkou ovládáno místně tlačítkovými ovladači ve společném rámečku s jednou ze skupin zásuvek, s možností ovládání i celkového osvětlení místnosti (obr. 10). Z dalšího vícenásobného tlačítkového ovladače kombinovaného s prostorovým termostatem a přijímačem pro dálkové ovládání, umístěného u vchodu do místnosti (obr. 11). Nechybí ani možnost centrálního vypínání všech svítidel v místnosti. Při ovládání dálkovým ovladačem je možné nezávisle na sobě spínat a případně i stmívat svítidla.

- |   Obr. 10   Ovládání osvětlení z prostoru kuchyňské linky

- |   Obr. 11   Kombinovaný ovládací přístroj pro KNX systémovou instalaci

3

Kladení vedení, rozvaděče

3.1   Kladení vedení

Při kladení vedení je vhodné dodržovat vymezené prostory (instalační zóny) pro elektrické rozvody, jak je znázorněno na obrázku 12. Průřezy silových vodičů v kabelech musí být takové, aby spolehlivě a bez přetěžování přenášely proudy, které se v jimi napájených obvodech mohou vyskytnout. Pro světelné okruhy se nejčastěji používají kabely s PVC izolací s měděnými vodiči o průřezech 1,5 mm^2, pro zásuvkové okruhy pak 2,5 mm^2, s jištěním podle kapitoly 3.2.1.

- |   Obr. 12   Instalační zóny pro vnitřní elektrické rozvody (rozměry v mm)

Elektroinstalační krabice pro spínače a další ovládací přístroje umisťujeme ve výšce kolem 120 cm ve svislých instalačních zónách, silové i sdělovací zásuvky ukládáme do krabic ve vodorovných zónách ve výšce kolem 30 cm nad podlahou. Vodorovné instalační zóny ve výšce mezi 90 a 120 cm od podlahy jsou určeny pro zásuvky i spínače nad pracovní plochou v kuchyni, domácí dílně apod.

Kromě silových kabelů se ve stále větší míře používají i kabely sdělovací. Pro anténní televizní a rozhlasové obvody se dříve používaly koaxiální kabely. V současnosti jsou nejen pro anténní rozvody, ale i pro vytváření domácích počítačových sítí a pro podobné účely využívány tzv. strukturované sítě s několikažilovými stíněnými sdělovacími kabely, nejčastěji typu UTP, s průměry vodičů 0,5 mm. Tyto kabely nelze klást v těsném souběhu se silovými kabely. Pro kvalitní systémové elektrické instalace, ke vzájemnému propojení snímačů a akčních členů, jsou potřebné kabely s jinými přenosovými vlastnostmi a také s možností jejich kladení v těsném souběhu s vedeními silovými (je to součástí zvýšení úrovně ochrany před účinky přepětí atmosférického původu). Průměry vodičů sběrnice jsou 0,8 mm a vhodnými typy kabelů jsou YCYM pro přímý dotyk s plášti silových kabelů nebo JYstY pro ukládání do trubek, v souběhu se silovým vedením.

Pro ukládání vodičů a kabelů byly postupně navrženy různé úložné soustavy, z nichž se ale ne všechny v oblasti bytové výstavby běžně používají. Řada z nich je určena především pro ukládání vedení v průmyslových objektech nebo v komerčních a podobných budovách (banky, úřady, školy, obchody, služby, administrativní budovy atd.), proto se jimi nebudeme podrobněji zabývat.

Historicky nejstarší a dávno již nepoužívanou soustavou vnitřního rozvodu bylo ukládání holých, později izolovaných měděných vodičů na skleněných izolátorcích upevněných ke stěnám. S takovým rozvodem se snad již nemůžeme setkat jinde než v příslušné expozici technického muzea.

Každá úložná soustava musí být navržena tak, aby s případnou rezervou mohla pojmout požadovaný počet vodičů a kabelů o potřebných průřezech. Chceme-li mít možnost dodatečného doplňování vodičů a kabelů, bez nutnosti i ne příliš významných zásahů do stavební konstrukce, budeme volit takovou úložnou soustavu, která připouští tyto změny. Vedení musí být svým průřezem dimenzována na očekávaná zatížení. Všechna vedení a všechny díly úložných soustav, ale také další prvky elektrických instalací musí vyhovovat ustanovením příslušných norem ČSN nebo ČSN EN či ČSN IEC a musí na ně být vystaveno prohlášení nebo ujištění o shodě podle zákona č. 22/1997 Sb. o technických požadavcích na výrobky a o změnách a doplnění některých zákonů, ve znění zákonů č. 71/2000 Sb., 02/2001 Sb., 205/2002 Sb., 226/2003 Sb. a 227/2003 Sb. Vzhledem k tomu, že silové prvky pro bytovou výstavbu patří mezi výrobky se zvláštním zřetelem na zajištění elektrické bezpečnosti, případně elektromagnetické kompatibility, musí být ověřeny příslušnou státní zkušebnou (často EZÚ Praha) a označeny nejen značkou CE, nýbrž i značkou této zkušebny (ESČ). Toto označení postačí v průvodní dokumentaci, pokud se jedná o dovážený výrobek, u tuzemských výrobků je označení obvyklé přímo na nich.

3.1.1   Skrytá montáž vodičů a kabelů

Hovoříme-li o skrytém způsobu montáže vodičů a kabelů, máme na mysli následující varianty rozvodu: vedení uložená v trubkách pod omítkou, v trubkách zalitých v betonu, v trubkách nebo kabely v dutých příčkách anebo kabelová vedení v omítce či v drážkách pod omítkou.

Nespornou předností skrytých způsobů montáže vodičů a kabelů je nenarušení estetického vzhledu interiérů. Mají ale také další výhody, jako je dobrá ochrana před mechanickým poškozením a z toho vyplývající dlouhá životnost, minimální nároky na údržbu. U trubkových vedení se doporučuje ponechat prostorovou rezervu pro dodatečné doplňování počtů vedení. Relativní nevýhodou je nutnost vytváření drážek ve zdivu. Nevýhodou je i nutnost používání odbočovacích nebo protahovacích krabic ve vzdálenostech do 15 m při přímém vedení a do 10 m pro vedení s ohyby.

Při montáži se mohou používat elektroinstalační trubky tuhé s průmyslově vyráběným hotovým příslušenstvím obsahujícím tvarové díly jako kolena, ohyby, spojky a také spojovací hrdla ke krabicím. Na trhu jsou i tuhé plastové trubky, které lze při použití vhodných přípravků ohýbat nebo na nich vytvářet spojovací hrdla, a to bez nutnosti zahřátí na vyšší teplotu. Výhodou tuhých trubek je snadnější zatahování vodičů.

Pohodlnější je montáž ohebných zvlněných trubek, které se v nepřerušených délkách vedou z jedné krabice do druhé. Ovšem zatahování vodičů může být již poněkud obtížnější.

Při kladení trubek je potřebné dodržovat následující zásady:

- ▶   Trasu vést co nejkratším směrem, ve vymezených instalačních zónách podle obrázku 12, s použitím výrobků schválených pro používání v České republice a v souladu s předpisovými normami ČSN. V instalačních zónách se umisťují také domovní i sdělovací zásuvky, spínače a další přístroje. Do dolní zóny patří též zásuvky centrálního vysavače. V půdních vestavbách a podobných prostorách se šikmými stěnami jsou zóny vedoucí shora dolů považovány za svislé.

- ▶   Ve vymezených vzdálenostech se používají vhodné protahovací nebo odbočovací krabice. Může se jednat i o krabice přístrojové, stropní svítidlové, vývodky pro nástěnná svítidla, rozvaděče nebo jiná koncová zařízení trasy trubek. Na trubce mezi dvěma krabicemi smí být nejvýše dva ohyby, při průřezech protahovaných vodičů do 4 mm^2 až tři ohyby.

- ▶   Při souběžném vedení dvou a více trubek lze mírně ohnout trubky vedoucí do odbočovacích krabic, trasa průchozí trubky bude přímá. Nejlepší variantou však je vyhnout se použití odbočovacích krabic – vedení odbočovat v přístrojových krabicích. Jinou možností je využití prostoru mezi stropním podhledem a stropem místnosti k uložení odbočovacích krabic.

- ▶   Ohyby v rozích místností (mezi sousedními stěnami nebo mezi stěnou a stropem) zhotovit s dostatečným poloměrem ohybu, přičemž trubka musí být překryta postačující vrstvou omítky. Dostatečného poloměru ohybu dosáhneme zasekáním do přiměřené hloubky ve zdivu, podle obrázku 13.

- |   Obr. 13   Ohyb trubky nebo kabelu v rohu místnosti

- ▶   Průměry trubek volíme takové, aby pojaly potřebný počet vodičů o průřezech přiměřených zatížení jednotlivých obvodů. Možné počty vodičů podle jejich průřezů pro jednotlivé průměry trubek udávají výrobci úložných soustav ve své dokumentaci. K udávané kapacitě trubky ale musíme zvážit i zatížení jednotlivých vodičů v souvislosti s ohřevem jejich jader průchodem zatěžovacího proudu. Čím více vodičů bude ve společném svazku (ve společné dutině), tím horší bude jejich ochlazování. Aby nemohlo dojít k jejich přehřátí, bude nutné snížit možný počet vodičů ve společné trubce.

- ▶   Do trubek zatahujeme nejen silové, ale i sdělovací vodiče. Do společné dutiny se silovými vodiči lze zatahovat i vodiče pomocných obvodů, příslušných k témuž zařízení. Není-li to na závadu přehlednosti, bezpečnosti provozu, nebo nebrání-li tomu příslušné předpisy, mohou být ve společné trubce uloženy vodiče ovládacích, regulačních, signálních, měřicích a dalších pomocných obvodů. Jedná-li se o společné vedení silových vodičů a vedení sdělovacích na bezpečné malé napětí (SELV), musí být izolační pláště sdělovacích vodičů a kabelů ověřeny zkouškou napětím 4 kV. Takto je tomu například v případě souběhů silových vedení s kabelem instalační sběrnice systémové elektrické instalace KNX, E-gon apod. Všechny vodiče musí být přehledně označeny, aby nedošlo k jejich záměně.

Vyhýbejme se použití tzv. odbočovacích krabic, v nichž jsou vodiče pouze rozvětveny do různých směrů. Nepatrná úspora rozhodně nevyváží pozdější problémy při potřebě připojit další část instalace. Kromě toho, tyto krabice znehodnocují vzhled interiéru. Odbočování vedení je proto vhodnější zajišťovat na svorkách jednotlivých elektroinstalačních přístrojů nebo v rozvaděčích.

Moderní stavební technologie využívají rozměrově poměrně přesné stavební dílce. Pak je možné stavět objekty s velmi tenkými vrstvami omítek. Znamená to tedy nutnost ukládat izolované vodiče a kabely do předem vytvořených drážek ve zdivu. Při použití drážkovaček a kruhových fréz pro vytváření otvorů pro elektroinstalační krabice je dosahováno velmi nízké pracnosti při kladení kabelů i upevňování krabic. Konkrétní typ frézy vybíráme podle použitého stavebního materiálu.

Technologie monolitické výstavby budov je vysoce produktivní, ovšem její využití při rekonstrukcích bude patrně jen ojedinělé. Vyžaduje však perfektní projekční připravenost již od počátku výstavby. Nosné stěny a často i příčky se kompletně odlévají do systémových bednění, k nimž jsou předem připevněny veškeré elektroinstalační krabice a rozvaděče se zavedenými trubkami. S ohledem na síly působící během lití betonu na díly úložné soustavy není možné ve svislých stěnách vytvářet vodorovná vedení. Veškeré trasy trubek směřující ke krabicím ve stěnách musí být ukládány pouze svisle. Vodorovná propojení se uskutečňují z centrální stropní krabice nebo v podlaze (obr. 14). Trubky, krabice a další prvky úložné soustavy pro zalévání do betonu musí vydržet vysoká mechanická namáhání během lití a pěchování betonové směsi a musí bez deformací vydržet i teploty kolem 90 °C, na kterou se směs může zahřát chemickými pochody během tvrdnutí.

- |   Obr. 14   Možné uložení trubek, krabic a rozvaděče v monolitickém betonu

Případné dodatečné změny v elektrických instalacích v monolitickém betonu jsou možné jen pro doplnění počtu nebo pro výměnu stávajících vedení, pokud to dovolí kapacita trubek. Proto se často ponechávají některé krabice a trubky nevyužité, čímž je vytvořena rezerva pro pozdější doplňování elektrické instalace.

Od počátků panelové výstavby až po její vyvrcholení na přelomu 80. a 90. let minulého století se vyvíjely i způsoby kladení elektrických rozvodů. Nebudeme rozebírat jednotlivé postupy, zmíníme se pouze o nejprogresivnější soustavě, používané až v posledním období rozvoje panelové výstavby.

Veškeré stěnové i příčkové panely, odlévané ve svislých bedněních, byly vybaveny řadou svislých elektroinstalačních trubek procházejících elektroinstalačními krabicemi. Na horních i dolních okrajích panelů byly trubky vzájemně propojovány nasunutím vhodně dlouhých úseků ohebných plastových trubek, takže byla vytvořena úložná soustava vhodná pro zatažení potřebných vodičů. Zpravidla nebyly využity všechny svislé dutiny a tedy ani všechny krabice. Nepoužité krabice mají zapuštěná víčka, vyplněná omítkou podle obrázku 15.

- |   Obr. 15   Krabice s víčkem v panelu

I kdyby se však podařilo nalézt dosud nepoužité krabice, jejich dodatečné využití bude velice problematické. Jednak není jisté, jsou-li trubky vzájemně propojeny, nebo nejsou-li dokonce ucpány zalévací směsí použitou během montáže panelového objektu.

Při rekonstrukci elektrické instalace v panelových domech se ne vždy podaří vyměnit v původních trubkách stará hliníková vedení za nová měděná. Ve většině případů je nutné použít novou úložnou soustavu. V betonových panelech nevytváříme žádné drážky, aby nedošlo k narušení statiky domu. V těchto objektech je proto nejvhodnější montáž nástěnných kanálů – silové i sdělovací zásuvkové obvody a také přívody světelných obvodů z rozvaděčů jsou uloženy v plastových nástěnných kanálech, pro větší část kabelů tvořících současně i krycí rohovou podlahovou lištu, jak je znázorněno na obrázku 16. Jen ke spínačům a kolem dveřních otvorů vedou kanály po stěnách. Elektroinstalační kanály pro rekonstrukce elektrických instalací lze označit za ideální úložné systémy pro železobetonové objekty. Dovolí totiž nejen náhradu nevyhovujících hliníkových vodičů měděnými, ale umožní i zvýšení komfortu využitím nových technologií a nových prvků.

- |   Obr. 16   Plastové kanály – praktický nástěnný rozvod ve tvaru krycí podlahové lišty (Kopos Kolín)

3.1.2   Povrchová montáž vodičů a kabelů

Povrchová montáž je přehledná, nároky na stavební úpravy jsou zcela minimální. Soustava je snadno rozšiřitelná, opravy i údržba jsou nenáročné. Za nevýhodu lze považovat ne příliš dobrý estetický vzhled, obtížnou čistitelnost povrchu a v některých případech i výrazně nižší stupeň ochrany před mechanickým poškozením. V malém rozsahu se využívají tyto rozvody v půdních prostorách, v některých objektech z hořlavých materiálů, případně v hospodářských přístavbách rodinných domů, v kolnách, dílnách, garážích apod.

V bytové výstavbě se tento způsob kladení vedení využívá především v těch částech objektů, kde po ukončení stavebních prací zůstanou skryty, jako na stropech překrytých podhledovými konstrukcemi.

Materiálově nejméně náročným způsobem je individuální kladení kabelů na příchytkách přímo nebo visutě na podkladu, nebo při souběžném vedení vyššího počtu kabelů ve vkládacích plastových příchytkách upevněných hmoždinkami ke stěně nebo stropu. Ukládání kabelů do otevřených vkládacích příchytek upevněných do stropní konstrukce, která bude vybavena stropním podhledem, je vidět na obrázku 17.

- |   Obr. 17   Kabely v plastových příchytkách zavěšené do nosné konstrukce stropu

Poloměry ohybů kabelů v místech změn směru trasy nesmí být menší než šestinásobek jeho vnějšího průměru, není-li větší než 20 mm, a musí být alespoň dvanáctinásobkem při průměrech do 40 mm. Pro prostupy stěnami je v předem vyznačených kabelových trasách nutné připravit otvory s vloženými plastovými trubkami.

Poněkud estetičtějším je zatahování kabelů v přímých trasách do tuhých plastových trubek uložených na povrchu. Trubky jsou k podkladu připevněny příchytkami rozmístěnými ve vzdálenostech kolem 1 m. V místech změn směrů tras jsou ohyby kabelů volně mimo trubky.

Dalšími nástěnnými soustavami jsou kovové nebo plastové systémy, obsahující nejen trubky, ale i tvarové díly, jako jsou spojky, kolena, ohyby, vývodky a potřebný sortiment nástěnných krabic se šroubovými nebo násuvnými vstupními hrdly. Trubky mohou být konstruovány jako násuvné nebo se závitovým spojováním pro malá mechanická namáhání, či jako pancéřové pro vysoká mechanická namáhání. Nástěnné trubkové systémy v oblasti výstavby budov pro bydlení jsou v současnosti zcela výjimečným jevem.

Na rozdíl od jiných nástěnných úložných soustav bývají vkládací elektroinstalační kanály mnohdy tvarově i barevně řešeny tak, aby se mohly co nejcitlivěji včlenit do bytových interiérů. Týká se to především podlahových kanálů (montovaných kolem stěn, těsně při podlaze), které mohou vzhledově vytvářet i vysoce estetickou krycí rohovou podlahovou lištu pro překrytí spáry mezi podlahou a stěnami (obr. 16). Soustavy nástěnných kanálů pro bytové elektrické instalace jsou běžně vybaveny bohatým příslušenstvím obsahujícím veškeré potřebné tvarové díly pro překrytí spojů přímých úseků kanálů, případně i přechodové díly mezi podlahovými a nástěnnými kanály. Běžné jsou i kanály s příslušenstvím pro obchvaty vedení kolem dveřních otvorů (mnohdy jimi lze estetickým způsobem zvýraznit zárubně). Nedílnou součástí příslušenství jsou i různé elektroinstalační krabice jak pro montáž zásuvek při podlahách, tak i pro montáž spínačů a dalších přístrojů na stěnách.

Vkládací kanály jsou nejčastěji tvořeny ze dvou dílů. Spodní díl se připevňuje k podkladu šrouby do hmoždinek, nastřelením, lepením, ať již natíraným na oba spojované povrchy, nebo při využití samolepicí vrstvy na kanále, případně i tavným lepením. S ohledem na různé tepelné roztažnosti spojovaných materiálů (například spodního plastového dílu kanálu a omítky na stěně), někdy vedoucí k postupnému uvolnění lepených částí od stěny, je spolehlivějším způsobem kombinovat lepení se šroubováním či nastřelováním alespoň v několika bodech. Po vložení vodičů do spodního profilu se krycí profil kanálu jen zatlačí do vhodně tvarovaných zámků spodního dílu. Krycí profily některých typů podlahových kanálů umožňují vlepování podlahové krytiny shodné s krytinou použitou na podlaze místnosti. Elektroinstalační podlahový kanál potom působí jako estetická, do interiéru dobře zapadající krycí lišta. Příklad uložení nástěnných kanálů vedených při podlaze a kolem dveřního otvoru je na obrázku 18.

- |   Obr. 18   Nástěnné elektroinstalační kanály (Kopos Kolín)

Nástěnné kanály patří mezi stavebnicové úložné soustavy, což je řadí mezi výrobky dovolující snadné změny a doplňování počtů vedení. Podle aktuální potřeby lze jednoduše doplnit i další elektroinstalační krabice, a to bez nároků na stavební úpravy. Je to systém obzvláště vhodný pro rekonstrukce elektrických instalací v panelových domech a v objektech, v nichž je potřebné nové instalace vytvářet s minimálními zásahy do stavebních konstrukcí.

3.1.3   Požadavky na elektroinstalační krabice

Elektroinstalační krabice mají dva základní úkoly:

a)   uložení a připojení domovních elektroinstalačních přístrojů,

b)   odbočení nebo ukončení vedení.

Samostatné krabice určené pouze pro odbočování, zpravidla ukládané v horní vodorovné instalační zóně podle obrázku 3, jsou při zapuštěné montáži často kruhového tvaru o průměru 68 mm. Ve starých instalacích byly vybavené čtyřpólovou svorkovnicí, tzv. věnečkem. Mnohem praktičtější je využití potřebného počtu jednopólových bezšroubových svorek, z nichž každá je pro počet vodičů, jenž je zapotřebí vzájemně propojit (obr. 19). Odbočovací krabice je sice uzavřena víčkem, avšak i při nejlepší kvalitě dokončovacích zednických prací budou tato víčka zřetelná a v interiéru budou působit rušivě. Při jen nepatrném zvýšení spotřeby vodičů a kabelů je vhodnější vyhnout se používání těchto odbočovacích krabic, což je již v nynější praxi obvyklé.

- |   Obr. 19   Bezšroubové svorky (Wago)

V současných instalacích se montují vyšší počty menších rozvaděčů a elektrická vedení odbočují v přístrojových krabicích. Z toho vyplývá důrazný požadavek na dostatečnou hloubku přístrojových krabic. Bereme-li v úvahu možnost i dodatečných změn v osazení domovních přístrojů, je potřebné ve všech případech používat zásadně jen ty nejhlubší přístrojové krabice. Jejich hloubka by v žádném případě neměla být menší než 50 mm. Předem nelze vyloučit, zda klasický spínač nebude nahrazen jiným klasickým nebo elektronickým spínačem s větší vestavnou hloubkou. Obyčejná zásuvka může být nahrazena zásuvkou s vestavěnou přepěťovou ochranou. Tak je umožněna snadná pozdější výměna přístrojů v elektrické instalaci vedoucí ke zvýšení komfortu, ke zvýšení úspor energie nebo prostě jen ke změně designu použitých přístrojů. Další možností je využití krabic s bočním úložným prostorem (obr. 20).

- |   Obr. 20   Příklad zapuštěné krabice se skrytým úložným prostorem

Nejen z praktického, ale i estetického hlediska je žádoucí vytváření sestav přístrojových krabic seskupených do tzv. hnízd, určených pro montáž několika domovních přístrojů do společného prostoru, zpravidla vymezeného společným vícenásobným rámečkem, tedy pro přístroje s kryty ve společném designu. Ve specializovaných elektrotechnických velkoobchodech je k dispozici široká škála zapuštěných přístrojových krabic o dostatečné hloubce, s možností jednoduchého sestavování do svislých nebo vodorovných řad (některé i do rastrů) s roztečemi jejich středů 71 mm. Do nich lze montovat téměř jakékoliv domovní stavebnicové přístroje vyskytující se na tuzemském trhu. Ovšem pozor! Občas se vyskytují i přístroje –z dovozu z některých zemí – s jinými šířkovými moduly. Proto je dobré poradit se předem s projektantem nebo s pracovníky odborné elektromontážní firmy.

- |   Obr. 21   Příklad trojnásobné sestavy přístrojů pro zapuštěnou montáž (ABB)

Pro nástěnné úložné soustavy jsou určeny nástěnné odbočovací krabice a také elektroinstalační přístroje ukládané do odpovídajících nástěnných krabic podle požadovaného stupně krytí. V některých prostorách, v nichž je prostředí jiné než obyčejné, je nutná montáž součástí úložné soustavy konstruované tak, aby nemohla být snížena bezpečnost provozu, osob ani majetku působením okolního prostředí. Znamená to zajištění dostatečné ochrany před vniknutím vody nebo cizích předmětů a prachu do elektrických předmětů. Tak třeba v prádelnách, případně ve vlhkých sklepních prostorách, mají být zásuvky i spínače v krytí IP 44 nebo vyšším. V krytech nástěnných přístrojů jsou zeslabená místa, určená pro vytvoření tzv. odkapávacího otvoru. V každém takovém přístroji se sráží vzdušná vlhkost, a pokud nemá možnost odtéci, postupně se v krytu hromadí. Už během jednoho roku jí zkondenzuje takové množství, že zaplaví živé části spínače nebo zásuvky. To ovšem znamená ohrožení funkčnosti přístroje i bezpečnosti. Proto elektrotechnické předpisy jednoznačně nařizují vytvoření tohoto odkapávacího otvoru v krytu, až po namontování přístroje, na jeho nejnižším místě.

Obyčejné domovní zásuvky a spínače se vyrábějí a dodávají ve stupni krytí IP 20. Tento stupeň krytí se na výrobcích nevyznačuje. Na přístrojích však musí být viditelně označeny vyšší stupně krytí. Přístroje ve vyšším krytí jsou dodávány nejen pro montáž nástěnnou, ale i do zapuštěných krabic podle obrázku 22. Ty jsou určeny především do místností s vyššími estetickými nároky, jako jsou koupelny a podobně.

- |   Obr. 22   Domovní zásuvka se sklopným víčkem v krytí IP 44 pro zapuštěnou montáž (ABB)

Table of Contents

1 Úvod

2 Projekční příprava

2.1 Co využít z původní instalace

2.2 Co bude obsahovat projekt instalace?

2.3 Příklady rozmístění jednotlivých elektrických předmětů

3 Kladení vedení, rozvaděče

3.1 Kladení vedení

3.1.1 Skrytá montáž vodičů a kabelů

3.1.2 Povrchová montáž vodičů a kabelů

3.1.3 Požadavky na elektroinstalační krabice

3.2 Rozvaděče

3.2.1 Jističe

3.2.2 Proudové chrániče

3.2.3 Svodiče přepětí

3.2.4 Další přístroje v rozvaděčích

4 Zásuvky a spínače

4.4 Spínače

5 Ovládání základních funkcí v objektu

6 Rozšíření základních funkcí

7 Elektrické instalace v prostorech se zvýšeným nebezpečím úrazu elektrickým proudem a vzniku požáru

8 Zabezpečení objektu

10 Sdělovací sítě, audio a video systémy

11 Další možnosti elektrické instalace v domě