Erika Zahumenská-Slezáková

KRÁSOHĽADANIE

Elektronická kniha

Venujem s láskou rodičom.

Časť prvá

Mucha v metre

Cesta

Google ma dnes vyzval,

nech sa zahrám na dídžeja,

vraj výročie má, pekne prosím,

hip hop.

Skáčem z toho od radosti

po po stro op!

Keby tí vedeli!

Každodenne mixujem tóny

aj bez svetiel reflektorov

a zvíjajúcich sa tiel.

Tancujem na zaprášených cestách

plných ostrých skiel.

Niektorý akord života ma bolí,

iný znie ako zhudobnená krása.

Nedajú sa oddeliť!

V tom je ten vtip, úskalie i spása.

Čakanie

Femme fatale na kúpeľnej kolonáde

nedočkavo pohla malíčkom,

odhrnula prameň vlasov z čela.

V príručnom zrkadielku pohladila okom

vlastný zjav: „Bože, som taká skvelá!

Neodolá mi žiaden muž. Súci pán

nesmie mať lámku, vredy,

choroby srdca, žlčníka, čriev.

A nevšímať si mladých diev!

Musí nosiť kvietok v chlopni saka.

Nech je aj gurmán, estét, tenista,

znalec parketu!

Oblátky, zmrzlina, becherovka

a viedenská káva

ho bez násilia presvedčia,

že som preň tá pravá.

Poletíme spolu na obláčiku lásky

do modrastých sfér.

Prečo mešká? Pricestuje? Kde je?!

Čakanie na ideál ozaj nie je fér!“

Povzbudenie

Piliere jedného pražského mosta

nesú nasprejovaný odkaz:

„Nevzdávejte se!“

Odpoveď zúfalcovi,

rameno plačúcemu,

svetielko na konci tunela,

podanú ruku.

Uprostred záplavy áut, hluku,

v dvoch slovách

objavuješ rozkvitnutú lúku.

Niekedy stačí málo

a vieš, ako máš reagovať na to,

čo sa stalo.

Chovateľ

Vlastním výstavného psa. Šampióna.

Oplodňuje vybrané sučky v okolí,

nie obyčajné, bez papierov,

tie akoby ani neboli.

Obojok? Má, hoj, vybíjaný,

aj koženú vôdzku.

Strava? Superkvalita.

Nech sa leskne,

keď ideme na pochôdzku!

Okoloidúci isto omdlievajú blahom,

obdivujú, ako ma psík skvelo ovláda

jedným ťahom.

Vodí si ma na prechádzkach

od domu k domu.

Obídeme celý rajón

a zamierime k stromu.

Zamyslenie: „Čo som chcel?“

Už bežíme ďalej.

Ulička, most, čerešňová alej,

prekážková dráha.

„Kam ma ešte ťahá?!“

Vraj musíme trénovať,

inak ho psí život hrozne nudí,

až mi zlepší kondíciu,

prihlási ma na výstavu ľudí.

P. S. Ak nebudem chcieť, hovoril čosi

o hladnej susedovej doge...

Cnenie

Zvieram medailónik

a v ňom podobizeň.

Naberám do očí

dobro v drahej tvári,

je pre mňa krásna

ako ruža na oltári.

Žiarivé leto bez konca

spiace v zlatom kove.

Vždy, keď ťa vidím,

obrázok,

túžim po domove.

Akoželáska

Voňavá lipa pri kaplnke

je svedkom nášho rozchodu.

Už sa nedokážeme objať, pobozkať,

nemôžeme si prísť na meno.

Čo bolo predtým niečím sladkým,

zostalo iba bremenom.

Smutná akoželáska odchádza.

Uvoľňuje

miesto pre lásku.

Pre tú, ktorá vytrvá,

nezľakne sa búrok, nepriazní.

Nad hlúposťami mávne rukou

a povie iba – drahý, drahá, neblázni.

Letné čarovanie

Šepkám ti do ucha

tajomstvá sveta,

si mojou kráľovnou

a hviezdou tohto leta.

Fúkaš mi slamkou

do oka džús,

keď ťa chcem pobozkať,

povieš len „skús“.

Tak skúšam.

Hókusypókusy –

patrí nám mesto.

Abrakadabra –

v ňom jedno miesto;

drevená lavička

pri morovom stĺpe,

kde ľudia plakali,

dnes znie náš smiech.

Čo bolo kedysi,

je pre nás NECH!

Nech nikto nesmúti,

nech zmizne strach!

Čarodej zachovaj

med tohto leta na perách.

Zostaňme sladkí

tak ako dnes,

vetríček, vetrík,

želanie nes,

do zeme citov,

kde nekraľuje čas,

lež vládne láska,

ktorá je v nás.

Originál

Pripomínaš bodliak

uprostred upraveného parku.

Solitér v zajatí.

Okolie by ti rado

pristrihlo krídla podľa fazóny,

vymedzilo zóny zákazov

a povolení,

skontrolovalo správnosť formy

podľa danej normy...

Je očividné,

si vymodelovaný z inej hliny,

nie lepší, nie horší,

prosto iný –

preto neomylne budíš vášne.

Nemeň sa!

Bodliak je krásny.

Kód

Pohyblivé schody

v obchodnom dome

prevážajú osudy.

Ženu s igelitkou.

Starkú plnú bôľu.

Dieťa, čo sotva

navštevuje školu.

Muža s viazankou

a náznakom plešivosti.

Zhora nadol. Zdola hore.

Hostia hostí.

Pútnikov do Euronicsu,

Tesca, CCC,

prahnúcich po pravej koži

a kupujúcich veci z PVC.

Nákupy, nákupy...

Vložme do všetkých tašiek sveta

špeciálny kód! Neprideľuje ho

žiadna firma ani štát.

?

Ide o schopnosť

mať seba i druhých

aspoň trocha rád.

Čistý tón

Všetci niečo hovoria,

šum zosilňuje, éterom hrmí

babylon.

Kam sa ukryl jeden čistý tón?

Žije v konvalinkách? Horskej riave?

Spí zakliaty do letokruhov dreva?

Jestvuje v pravde, ktorá pretrvá,

a hlasom čírym ako krištáľ

v srdci spieva.

Mucha v metre

Tubus patriaci vagónom metra,

miesto, ktoré sa dá ťažko vetrať.

Bez slnka, rastlín, vody.

Na oboch stranách pohyblivé schody.

Podsvetie prehĺta rôznorodú masu;

úradník, bezdomovec, zamestnanec pásu,

učiteľka, sporo odetá deva.

Niekto je elegantný, iný ako z chlieva.

Jedno majú spoločné – vzájomnú nedôveru,

vnútorného detektíva:

„Človeče cudzí, čo sa v tebe skrýva?“

Vtom na nástupisko vletí mucha.

Obyčajná, drzá, voči ľuďom hluchá.

Sadá im na nosy, ruky, tašky, mobily.

Skryto dúfa: „Hádam by ma nebili!“

Čo dodať?! Rôznorodý dav zjednotila.

Mnohí prítomní predviedli akčné scény

s okrídlenou hviezdou v titulnej roli.

Len ten záver – muchu dodnes bolí!

The end.

Poučenie? Netlač sa, kam nemáš.

Otcove ruky

Tvoje ruky dokázali

všetko na svete,

pracovali toľko, že sa to nedá

vypovedať vo vete.

Svedkami sú veci naokolo,

všetko staré

tebou opravené bolo

a nové?

Vylepšil si každú vec!

Otec, bol si umelec.

Fialový orgován aj ruže,

čo si sadil, prekvitajú, žijú.

V ich vôni čujem ozvenu:

„Teš sa z krásy, dcérka,

a nepíš elégiu!“

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Časť prvá: Mucha v metre

Cesta

Čakanie

Povzbudenie

Chovateľ

Cnenie

Akoželáska

Letné čarovanie

Originál

Kód

Čistý tón

Mucha v metre

Otcove ruky

Časť druhá: Ľudovienky