Stefanie Stahl

TVOJE VNÚTORNÉ DIEŤA MUSÍ NÁJSŤ SVOJ DOMOV

Kľúč k riešeniu (takmer) všetkých problémov

Ukážka z elektronickej knihy

Stefanie Stahl

Das Kind in dir muss Heimat finden

Der Schlüssel zur Lösung (fast) aller Probleme

Copyright © 2015 by Stefanie Stahl Translation © 2019 Mária Mlynarčíková Cover design © 2019 Ave Libri s. r. o.

Slovak edition © 2019, 2019 (elektronická verzia) by NOXI s. r. o. All rights reserved.

978-80-8111-539-4

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2019

Pre moje priateľky a priateľov

Väčšina tieňov v našom živote je spôsobená tým, že si sami zacláňame.

R alph Waldo Emerson

TVOJE VNÚTORNÉ DIEŤA MUSÍ NÁJSŤ SVOJ DOMOV

Každý potrebuje miesto, kde sa cíti príjemne, bezpečne a vítaný. Všetci túžime po priestore, kde sa môžeme uvoľniť a byť sami sebou. V ideálnom prípade bol takým miestom rodičovský dom. Ak sme cítili, že nás naši rodičia prijímajú a milujú, zažili sme teplo domova. Náš domov bol presne taký, po akom túži každý človek – bol teplým hniezdom, ktoré nás hreje pri srdci. Tento pocit z detstva, byť prijímaný a vítaný, si zvnútorníme ako najdôležitejší pozitívny životný pocit, ktorý nás sprevádza aj v dospelosti. Vo svete a v živote sa cítime bezpečne. Máme sebadôveru a dokážeme dôverovať aj iným. Hovorí sa tomu aj pradôvera. Táto pradôvera je ako domov v nás, pretože nám poskytuje vnútornú oporu a ochranu.

Je však nemálo tých, ktorí si s detstvom spájajú najmä nepríjemné spomienky, niektorí dokonca traumatické. Iní si nešťastné detstvo vytesňujú. Takmer si ho nepamätajú. Ďalší si zas myslia, že ich detstvo bolo „normálne“ alebo dokonca „šťastné“, no pri pozornejšom pohľade sa ukáže, že je to sebaklam. Aj keď človek vytesní skúsenosti s neistotou či odmietaním v detstve alebo ich ako dospelý sám pred sebou zľahčuje, v každodennom živote sa predsa len ukáže, že títo ľudia majú slabo vyvinutú pradôveru. Majú problém s pocitom sebahodnoty, neustále pochybujú, či ich má okolie, partner, šéf alebo nová známosť naozaj rada a či sú prijímaní. Sami seba nemajú veľmi radi, cítia sa neisto a mávajú ťažkosti vo vzťahoch. Nemali možnosť nadobudnúť pradôveru, a preto cítia málo vnútornej opory. Namiesto toho túžia, aby im pocit istoty, ochrany a bezpečia poskytli druhí. Vnútorný domov hľadajú u partnera, kolegov, na futbalovom ihrisku alebo v nákupnom centre. A sú sklamaní, keď im ostatní dokážu dať pocit domova nanajvýš sporadicky. Neuvedomujú si, že sa ocitli v pasci – ten, kto nemá vnútorný domov, nenájde ho ani vonku.

Keď hovoríme o formovaní v detstve, ktoré popri našich dedičných vlohách veľmi intenzívne ovplyvňuje našu povahu a pocit sebahodnoty, hovoríme o tej súčasti osobnosti, ktorá je v psychológii označovaná ako „vnútorné dieťa“. Vnútorné dieťa je takpovediac súčet všetkých dobrých aj zlých vplyvov, ktoré nás formovali prostredníctvom výchovy a interakcie s blízkymi osobami. Hoci si väčšinu týchto skúseností nepamätáme, v nevedomí sú pevne zaznamenané. Dá sa teda povedať, že vnútorné dieťa je zásadnou súčasťou nášho nevedomia. Sú to strachy, obavy a trápenia, ktoré sme od detstva zažili. Zároveň sú to aj všetky pozitívne vplyvy z nášho detstva.

To, čo nám dospelým spôsobuje problémy, sú však tie negatívne skúsenosti. Dieťa v nás sa snaží zabrániť tomu, aby znova zažívalo podobné urážky a zranenia, aké utrpelo v minulosti. Zároveň sa stále snaží naplniť svoju túžbu po bezpečí a uznaní, ktorých sa mu v detstve ušlo málo. Strach a túžba pôsobia v podvedomí. Na vedomej úrovni sme nezávislí dospelí, ktorí si sami riadia svoj život. No na nevedomej úrovni naše vnútorné dieťa zásadne ovplyvňuje naše vnímanie, pocity, zmýšľanie a konanie. Dokonca omnoho intenzívnejšie než náš rozum. Je vedecky dokázané, že podvedomie je veľmi mocnou psychickou silou, ktorá riadi 80 až 90 % nášho prežívania a konania.

Na ilustráciu jeden príklad: Michael dostáva záchvaty hnevu, keď jeho partnerka Sabine zabudne na niečo, čo je pre neho dôležité. Nedávno zabudla kúpiť jeho obľúbenú salámu a jemu od zúrivosti úplne „preplo“. Sabine zostala ako obarená – z jej pohľadu chýbala len saláma. Pre Michaela sa však zdanlivo zrútil svet. Čo sa vlastne stalo?

Michael si neuvedomuje, že je to vnútorné dieťa v ňom, ktoré má pocit, že si ho Sabine nedostatočne všíma a že ho nerešpektuje, keď zabudne na jeho obľúbenú salámu. Nevie, že dôvodom jeho frustrácie nie je Sabine a zabudnutá saláma, ale veľmi hlboké zranenie z minulosti – to, že v detstve matka nebrala jeho želania vážne. Tým, že zabudla na salámu, Sabine iba rozjatrila starú ranu. No keďže si Michael neuvedomuje súvislosť medzi svojou reakciou na Sabine a skúsenosťou s matkou, nedokáže ovplyvniť svoje pocity a správanie. Spor o salámu nie je jediným konfliktom tohto druhu v ich vzťahu. Michael a Sabine sa často hádajú pre banálne veci, pretože ani jeden z nich si neuvedomuje, o čo im naozaj ide. Lebo rovnako ako Michaela, aj Sabine riadi jej vnútorné dieťa. Na každú kritiku reaguje veľmi citlivo, pretože kedysi iba ťažko dokázala vyhovieť rodičom. Michaelove záchvaty hnevu teda aj v Sabine vyvolávajú staré pocity z detstva. Cíti sa po nich malá a bezcenná a podľa toho aj podráždene a urazene reaguje. Neustále hádky pre maličkosti ich oboch hlboko zraňujú. Niekedy si preto myslia, že by bolo lepšie, keby sa rozišli.

Keby sa však dokázali pozrieť na zranenia a potreby svojho vnútorného dieťaťa, dokázali by sa o tom porozprávať bez toho, aby sa navonok hádali o zabudnutej saláme alebo trochu prehnanej kritike. Určite by si potom omnoho lepšie rozumeli. Mohli by sa zblížiť namiesto toho, aby na seba útočili.

Nevedomosť o vnútornom dieťati pritom nie je dôvodom konfliktov len v partnerských vzťahoch. Človek, ktorý chápe súvislosti, vidí, že mnohé medziľudské nedorozumenia neriešia dospelí so zdravým sebavedomím, ale že tu bojujú vnútorné deti. Napríklad výpoveď ako reakcia zamestnanca na kritiku šéfa. Alebo vojenský útok ako bezprostredná odplata za porušenie hranice. Nevedomosť o vnútornom dieťati spôsobuje nespokojnosť so životom a často nekontrolovane eskalované konflikty.

No ani tí, ktorých detstvo bolo prevažne šťastné a ktorí nadobudli pradôveru, neprechádzajú životom bezstarostne a bez problémov. Aj ich vnútorné dieťa utrpelo zranenia. Neexistujú totiž dokonalí rodičia a dokonalé detstvá. Aj oni popri pozitívnych vplyvoch prevzali aj komplikovanejšie aspekty, ktoré im neskôr môžu spôsobovať problémy. Nemusia byť také zjavné ako Michaelove záchvaty hnevu. Možno len človeku zaťažko padne veriť ľuďom mimo rodiny. Alebo nerád prijíma veľké rozhodnutia. Alebo radšej nenaplní svoj skutočný potenciál, než by sa mal príliš k niečomu odvážiť. No v každom prípade je to tak, že negatívne formovanie v detstve nás obmedzuje a prekáža nám vo vývoji a vo vzťahoch.

V konečnom dôsledku takmer pre každého platí: až keď sa zoznámime a spriatelíme so svojím vnútorným dieťaťom, dozvieme sa, aké hlboké túžby a zranenia v sebe nosíme. Túto zranenú časť našej duše dokážeme akceptovať a do určitej miery dokonca vyliečiť. Naša sebahodnota tak narastie a dieťa v nás konečne nájde domov. Vďaka tomu si začneme budovať pokojnejšie, priateľskejšie a šťastnejšie vzťahy, prípadne sa dokážeme vymaniť z tých, ktoré nám nerobia dobre alebo nám dokonca škodia.

Táto kniha ti chce pomôcť zoznámiť sa s tvojím vnútorným dieťaťom a spriateliť sa s ním. Pomôže ti zbaviť sa starých vzorcov, ktoré ťa neustále vedú do slepých uličiek tvojho vnútra a do nešťastia. Ukáže ti, ako môžeš nájsť nové užitočné postoje a vzorce správania, s ktorými si vytvoríš podstatne šťastnejší život a vzťahy.

Poznámka k tykaniu: Tykanie prekonáva vzdialenosť, ktorá obyčajne panuje medzi autorom a čitateľom. A o to mi ide. Pretože naše vnútorné dieťa reaguje na tykanie, nie na vykanie.

MODELY NAŠEJ OSOBNOSTI

Na povrchu nášho vedomia často vnímame problémy ako spletité a ťažko riešiteľné. Niekedy je pre nás neľahké chápať činy a pocity iných ľudí. Neorientujeme sa dobre ani v sebe, ani v druhých. Ľudská psychika pritom nie je až tak komplikovane štruktúrovaná. Zjednodušene by sme ju mohli rozdeliť na detské a dospelé časti osobnosti, a na vedomú a nevedomú rovinu. Keď ich poznáme, môžeme s nimi vedome pracovať a riešiť i také problémy, ktoré sa nám predtým zdali byť neriešiteľné. Ako na to, to sa ti pokúsim vysvetliť v tejto knihe.

Ako som už spomínala, „vnútorné dieťa“ je metaforou, opisujúcou nevedomé súčasti našej osobnosti, ktoré boli sformované v detstve. Vnútornému dieťaťu sa pripisuje náš citový život: strach, bolesť, smútok, hnev, ale aj radosť, šťastie a láska. Vnútorné dieťa teda má tak pozitívnu a šťastnú súčasť, ako aj negatívnu a smutnú. S oboma sa v tejto knihe chceme bližšie zoznámiť a pracovať.

Popritom je tu dospelé Ja, ktoré sa niekedy tiež označuje ako „vnútorný dospelý“. To je náš racionálny a múdry rozum, naše zmýšľanie. V režime dospelého Ja dokážeme na seba prevziať zodpovednosť, vieme plánovať, predvídavo konať, rozpoznávať a chápať súvislosti, posudzovať riziká, ale aj regulovať detské Ja. Dospelé Ja koná vedome a zámerne.

Prvý, kto rozdelil osobnosť na rôzne súčasti, bol Sigmund Freud. To, čo moderná psychológia označuje ako „vnútorné dieťa“ alebo tiež „detské Ja“, Freud nazýval „Ono“. Dospelé Ja označoval ako „Ja“. Napokon pracoval aj s pojmom „Nad-Ja“. Je to istá morálna inštancia v nás, ktorá sa v modernej psychológii tiež označuje ako „rodičovské Ja“ alebo „vnútorný kritik“. Keď sme v režime vnútorného kritika, rozprávame sa so sebou asi takto: „Nerob také hlúposti! Si nula, nič nedokážeš! Aj tak to nikdy nezvládneš!“

Novšie terapeutické postupy, napríklad schematická terapia, rozdeľujú tieto tri hlavné súčasti detského, dospelého a rodičovského Ja do ďalších podkategórií, napríklad „zranené vnútorné dieťa“, „veselé vnútorné dieťa“, „zúrivé vnútorné dieťa“, „trestajúce“ a „dobroprajné rodičovské ja“. Ajznámyhamburskýpsychológ Schulz von Thunidentifikoval celý rad čiastkových osobností v človeku a sformuloval pojem „vnútorný tím“.

Ja by som však chcela veci čo najmenej komplikovať a byť čo najviac pragmatická. Keď pracujeme s niekoľkými vnútornými súčasťami naraz, je to náročné a komplikované. Preto sa v knihe obmedzím na „veselé vnútorné dieťa“, „zranené vnútorné dieťa“ a na „vnútorného dospelého“. Zo skúsenosti môžem povedať, že tieto tri súčasti sú plne postačujúce na to, aby sme dokázali vyriešiť svoje problémy. Pojmy „veselé vnútorné dieťa“ a „zranené vnútorné dieťa“ však nahradím pojmami „slnečné dieťa“ a „zamračené dieťa“. Sú krajšie a výstižnejšie. Nevynašla som ich ja, sformulovala ich moja stará priateľka a kolegyňa Julia Tomuschat, ktorej veľmi hodnotná kniha „Das Sonnenkind-Prinzip“ („Princíp slnečného dieťaťa“) vyšla na jeseň roku 2016.

Slnečné dieťa a zamračené dieťa sú prejavy tej súčasti našej osobnosti, ktorú označujeme ako „vnútorné dieťa“, a ktorá zodpovedá nášmu nevedomiu. Prísne vzaté, existuje len jedno nevedomie, teda jedno vnútorné dieťa. Okrem toho, vnútorné dieťa tiež nie je vždy nevedomým pocitom. Len čo s ním začneme pracovať, stane sa vedomým. Pojmy slnečné a zamračené dieťa však označujú rôzne stavy vedomia. Toto odlíšenie je najmä pragmatické, nie vedecké. Vo svojej dlhoročnej práci psychoterapeutky som vypracovala štruktúru riešenia problémov, ktorá využíva princíp slnečného a zamračeného dieťaťa. S ňou je možné vyriešiť takmer všetky problémy. Obmedzenie „takmer“ sa vzťahuje na tie problémy, ktoré nie sú v tvojej moci. Patria sem najmä nešťastia ako choroba, smrť blízkeho človeka, vojna, prírodné katastrofy, násilné trestné činy, sexuálne zneužívanie. Treba poznamenať, že aj ich zvládnutie závisí čiastočne od osobnosti daného človeka. Tí, ktorí už predtým zápasili so svojím zamračeným dieťaťom, to majú, samozrejme, ťažšie než tí, ktorí majú skôr povahu slnečného dieťaťa. V tejto knihe si teda niečo pre seba nájdu aj ľudia, ktorých hlavnýmproblémomsúranyosudu. Najviac znej však vyťažia tí, ktorých ťažkosti sú takpovediac „vlastnoručne vyrobené“ a spadajú do rozsahu ich vlastnej zodpovednosti. Patria sem všetky vzťahové problémy, ale aj depresívne nálady, stres, strach z budúcnosti, nedostatočná radosť zo života, záchvaty úzkosti, nutkavé konanie a pod.

V konečnom dôsledku sa tieto problémy vzťahujú k nášmu zamračenému dieťaťu – alebo inými slovami – súvisia s naším vnímaním seba samých.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Predná tiráž

TVOJE VNÚTORNÉ DIEŤA MUSÍ NÁJSŤ SVOJ DOMOV

MODELY NAŠEJ OSOBNOSTI