Božka

Vyšlo také v tištěné verzi

Vyrobeno pro společnost Palmknihy - eReading

Ivo Toman

Božka – e-kniha

Copyright © Ivo Toman, 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

TAXUS International s. r. o., Praha

© Ivo Toman, Praha, 2019, www.IvoToman.cz

Úpravy textů: Andrea Rossini, Marián Murčo, Jana Murčová

Jazyková korektura: imprimis

Počítačová sazba a grafická úprava:

© 2019 KYNO - Gabriela Novotná

Návrh obálky a ilustrace: © 2019 Justine Röthingová

Vytiskla tiskárna: CPI Moravia Books s.r.o., Pohořelice

1. vydání

ISBN 978-80-87717-28-8 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-87717-31-8 (PDF)

ISBN 978-80-87717-29-5 (ePUB)

ISBN 978-80-87717-30-1 (Mobi)

Něco pro právníky a jejich klienty: Autor prohlašuje, že osoby a situace uvedené v této knize jsou změněné.

Jak jsme přišli k Božce

„Už toho mám dost! Odcházím,“ řekla mi ukrajinská uklízečka, když jsme po více než půl roce předělali půl baráku. Místo oslav, že už nebude mít tolik práce s úklidem navíc po řemeslnících, u mne končí nadobro.

„Proč?“ nechápu.

„Protože čtyři patra a čtyřicet sedm schodů od sklepa nahoru dají strašně zabrat i bez dalšího bince, který udělají zedníci a řemeslníci.“

Ona si ty schody spočítala?

Navíc máme těžký vodní vysavač, který ji nutím používat. Ona ho musí tahat po těch schodech sem a tam. Zůstane, jen pokud jí ten vysavač koupím do každého patra. Na to vyvalím oči.

Čtyři vysavače do jednoho domu? Ses zbláznila, ženská?

Asi ano, jelikož odchází uklízet k nějakému ruskému mafiánovi, kde to bude mít zaručeně lepší.

„Víte o tom, že jste s Ruskem ve válce?“ zkouším to ještě.

„Jo, no Praga nět Krym.“

Na můj další velmi chytrý argument, že po tolika schodech už nemusí platit za šlapání na rotopedu ve fitku, mi položila klíče od domu na stůl, pustila si do sluchátek jehovistické náboženské písně a odkráčela za lepší prací.

Na obranu Ukrajinky musím říct, že vydržela nejdéle ze všech, co tu uklízely, avšak ruského podnikatele asi nepřeplatím.

Doprčic, co teď?

Kdo to tu uklidí? Adina to sama nezvládne. Čtyři patra jsou fakt dost a já a dvě děcka naděláme spoustu nepořádku. Potřebujeme někoho, kdo alespoň jednou týdně vysaje, vytře podlahy a umyje koupelny, už tak Adina uklízí každý den.

Prvním řešením je kouknout na internet. Rychle jsem našel několik úklidových agentur. Než jsem stihl nad nimi zapřemýšlet, Adina přišla se spoustou argumentů, proč nikoho z agentury nevzít, což je podle mne nelogické, když úklid potřebujeme a sami ho nezvládáme. Logika však není ženská starost. Na logiku jsou chlapi. Jenže odpovídejte na tento argument:

„Oni se mi budou hrabat v osobních věcech.“

„No a co?“ zkoušel jsem to ještě. „I kdyby, tak co by se stalo? Kdyby se hrabala v mých ponožkách, nijak mi to neublíží.“

„Ty tomu nerozumíš. Co když mi něco ukradnou?“

Tak zde logika končí.

Mohl jsem sice namítnout, že i přes slušnou velikost domu nejsme moc dobré sousto pro zloděje. Co by ukradli? Krb, ve kterém se nikdy netopilo? Knihy? Moc peněz doma zásadně nemíváme. Nemám obrazy. Šperky nenosím, nemám ani hodinky.

Že by uklízečka ukradla nábytek na míru? A co by s ním dělala, když je na míru? Staré skříně a staré postele se nám před rekonstrukcí nepodařilo udat ani za odvoz zdarma. Krásně jsme je nafotili, dali na internet…

A ani zadarmo je nikdo nechtěl. Potají jsem je v noci postupně vynášel ke kontejneru u blízkých paneláků. Naštěstí se skoro vždy našel někdo, kdo o ně stál. Kupodivu zmizela i skříň, která stála vedle popelnic celý týden, a to celý ten týden propršelo.

Komu asi posloužila nabobtnalá skříň?

Jen starou postel, kterou jsme vyhodili z pokoje pro hosty, jsem s rostoucím neklidem sledoval z okna kuchyně. Ještě po deseti dnech stála opřená na výšku o zídku vedle kontejnerů. Znepokojený jsem byl také proto, že když jsem ji tam táhl po asfaltu, strašně to skřípalo. Paní z prvního patra paneláku na mne křičela něco o sběrném dvoru a o tom, že to tam mám odvézt, ale kdo by se tam s tím tahal, zvlášť když jsem už takto udal půl baráku, že?

Moje hra na hluchoněmého debílka tu paní z paneláku asi moc nepobavila, neboť zavolala svého muže a ten si mne několikrát vyfotil obrovským foťákem. Ten fotoaparát byl tak velký, že chlap vypadal, jako by před sebou držel televizi. Napadlo mě, že asi i on je z Ruska. Myslím foťák, ne toho chlapa.

Několik dní jsem trnul, zda si mne předvolají na radnici za narušování sousedského soužití, ale nic se nedělo. Soused asi zapomněl dát do foťáku film. A jednou mi volala Adina do práce, že se zrovna kouká z okna, jak jiný soused vyšel z paneláku a postel právě rozsekává na kusy a hází do kontejneru.

Tento problém jsem tedy mistrovsky vyřešil.

Zeptal jsem se několika lidí, zda nevědí o paní na úklid, napsal jsem na svůj Facebook i LinkedIn a čekal jsem. Vyzkoušeli jsme jednu mladou dámu, jenže ta potřebovala uklidit spíše ve své hlavě než něčí byt. Pak řekla Adina své kamarádce Boženě, že hledá paní na úklid.

A Boženka překvapila. Řekla, že chodí občas uklízet. Také někdy hlídá děti, ale to ji moc nebaví.

„Hlídání dětí je strašný opruz,“ tvrdila Božena. „To děcko furt něco chce, furt otravuje, musím mu namazat chleba, musím ho nakrmit, dát mu napít, hrát si s ním, číst mu pohádky, dokonce s ním musím chodit na procházky a přitom hlídat, aby nevběhlo pod auto…“

Prostě podle Boženy je s dětmi strašně moc práce. Proto raději uklízí. Teď zrovna jí skončil nějaký byt na Barrandově, a tak by nám mohla pomoci. Jednou týdně by k nám přišla a uklidila. Udělá to, co dělala Ukrajinka, a dostane stejně peněz.

Božena nás jen poprosila, jestli by nám nevadilo, že asi bude trochu pomalejší než ta Ukrajinka. Ale bát se nemusíme. Tak dlouho, aby u nás musela spát, jí to určitě trvat nebude.

To nám vadit nebude, není přece placena od hodin, ale za splněný úkol. Strašně se nám ulevilo. Uzavřeli jsme obchod století. Huráááá! Máme paní na úklid. Dokonce je to Adinina stará známá, takže většina obav z toho, že si do baráku pustíte cizího člověka, zmizela. Občas by dokonce mohla pohlídat i děti, i když ji to moc nebaví.

Taky jste se někdy moc a moc radovali, viděli se v sedmém nebi, pro samé štěstí se nedívali na zem… a pak šlápli do lejna?

Vysavač I.

Hned první úklid Božky v naší domácnosti mě měl varovat.

Adina nechce řešit negativní věci, a tak je logicky nechává na mně. Podle ní jsou chlapi na světě od toho, aby řešili průšvihy. Mám na to trochu jiný názor. Podle mne má chlap a manažer jako já umět průšvihům předcházet. Jenže to bych se nesměl životně významně spojit s Adinou.

Adina mne poprosila, abych já poprosil Boženku, aby uklidila garáž, která půl roku sloužila jako základna pro zednické práce. Bylo tam proto jako po výbuchu. Poprosit ji o to mám já, protože Adině to připadá takové hloupé, když je Boženčinou kamarádkou. A ještě něco mám Boženě říct: na tu stavební suť nesmí v žádném případě použít náš zbrusu nový vysavač Miele.

Aha, takže odteď každý problém s Božkou řeším jen já, aby se naštvala na mne a ne na Adinu.

Tak jdu za ní a důležitým tónem jí zadávám pracovní úkol.

„Boženko, za chvíli odjedu autem. Garáž zůstane celý den prázdná. Mohla byste ji dnes uklidit? Prosím, nejdříve ji zameťte od největších nečistot a pak ji vytřete. Stihnete to dnes?“

„Ano.“

„A ještě něco. Adina mi řekla, že vám mám zdůraznit, že máme nový vysavač, Miele. To je ten krásně modrý. Stál hodně peněz. Takže ne abyste ho použila na tu garáž. Na zemi zůstaly velké kusy zdi po zednících, když předělávali vrata. Adina mi opravdu opakovaně kladla na srdce, abych řekl, že tu garáž nesmíte vysávat novým vysavačem. Chápete?“

„Ano, chápu.“

Tak jsem v klidu odjel do práce. Ten klid mne však přešel okamžitě, jakmile jsem po pár hodinách při couvání do garáže koukl vlevo, abych se ujistil, jak daleko ještě mohu couvat.

Něco je špatně.

Podlaha je čistá, to ano. Avšak na asi metrové hromadě složených stěhovacích krabic trůní něco o velikosti našeho nového krásně modrého vysavače. Jenže vypadá to jinak. Hnusně. Asi jako zdechlé vietnamské prase, které někdo posprejoval šedo-hnědo-modro-cihlově. Oč je čistější podlaha, o to špinavější je náš nový vysavač. Teď už bývalý nový vysavač. V žaludku mi vystřelí divný pocit. Jak já se přitom těšil na uklizený domeček a šťastnou usměvavou Adinku. Božena už jistě dávno skončila a odešla. Děti jsou ještě v kroužcích. Užijeme si. A už Adinku vidím. Je krásná, jak tam stojí ve dveřích do garáže, máchá rukama a řve:

„Proč jsi dal Boženě na úklid garáže po zednících ten nový vysavač?“

„Nedal!“ bráním se. „Vždyť jsem jí ho přímo zakázal. Říkal jsem jí, že si nepřeješ, aby ho používala.“

„Boženo, pojď sem!“ volá ji Adina.

To snad ne! Ona tu ještě je?

„Boženko, on tvrdí, že ti říkal, že ho nemáš používat.“

„To není pravda!“ brání se Božka. „On mluvil o vysavači. Jasně říkal ‚Miele‘ a ‚krásně modrý‘.“

Já tu Božku zabiju.

Pračka

Příští týden musela Adina vyzvednout syna z družiny, jenže se zdržela klábosením s Božkou. Proto ji poprosila, aby jí pomohla s vypraným prádlem.

„Boženko, už doprala pračka. Mohla bys, prosím, zajít dolů do prádelny?“

A měla za to, že se Božena o prádlo postarala.

Další den odpoledne šla Adina dolů do prádelny a chtěla zapnout pračku, aby vyprala další várku. Na místě uviděla, že pračka je otevřená a v ní je prádlo z předchozího dne. Mokré, zmuchlané. Hrozně se naštvala, vyběhla nahoru pro mobil a volala Božce:

„Prosím tě, můžeš mi říct, proč je to prádlo v pračce? Proč není pověšené, když jsem tě o to včera prosila?“

V telefonu dlouhá odmlka a pak udivená Božena odpověděla:

„Ty jsi mi ale neřekla, že mám to prádlo vytáhnout a pověsit. Kdybys mi to řekla, tak bych to udělala. Ty jsi mi jen řekla, že doprala pračka. Tak jsem šla dolů a otevřela dvířka.“

„Boženko, kdybys mi řekla, že jsi to nepověsila, tak bych to přece šla sama pověsit a nenechala bych to v pračce přes noc!“

Božena se zmůže jen na ukřivděné opakování:

„Ty jsi mi ale neřekla, že to mám vytáhnout.“

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

Jak jsme přišli k Božce

Vysavač I.

Pračka