Intimní splynutí

(ukážka)

David Deida

Synergia

David Deida

Intimní splynutí

Z anglického originálu Intimate Communion

přeložil Ivan Kmínek

Odpovědný redaktor Vlastimil Lapáček

Produkce V Síti s. r. o.

Grafická úprava a sazba Art D, www.art-d.com

Návrh obálky Diana Delevová a Ondřen Nývlt, 2design.cz

Výroba CPI Moravia Books s. r. o.

Vydalo nakladatelství Synergie Publishing SE

www.synergiepublishing.com

Elektronické vydání první

Příprava elektronických formátů KOSMAS, www.kosmas.cz

Copyright © 1995 David Deida

Translation Copyright © 2014 Synergie Publishing SE

This Translation published by exclusive license from

Sounds True, Inc.

ISBN 978-80-7370-093-5

Co je

Intimní splynutí?

Úvod

Splynutí rtů a údů, vřelost a něha: Začíná to dvěma těly spojenými v jedno, které se zmítá jako smyslný had s ohnivým jazykem, podél jehož páteře proniká chvění až hluboko do útrob. Mysl pak ustupuje tělesnosti a tělesnost zase dává prostor lásce. Samotné doteky se rozzáří ve světlo lásky. Otvírají se ústa, otvírají se těla, otvírají se vědomí, a to tak široce a silně, že teď milujete, váš partner miluje a vaše láska zaujímá celé jsoucno.

Jako žena jste se stala vším, po čem on touží. A jako muž jste se právě stal vším, čemu chce ona podlehnout.

Z úsměvu každého milence září božství a odměňuje nás za to, že se odevzdáme světlu lásky.

Tato kniha je určená mužům i ženám, které fascinuje sex, láska a opravdová duchovní extáze. Je pro lidi, kteří milují splynutí těl, otvírání srdcí a osvícení myslí. Pokud nemáte zalíbení v intimitě dané hlubokou vášní, hlubokým odevzdáním a hlubokým porozuměním – a to všechno najednou –, pak tato kniha není pro vás.

Když se muž a žena objímají, bez jakýchkoli zábran a sebekontroly jeden druhému předávají extatickou sílu sexuální energie, lásky a jednoty. Na začátku intimního vztahu vede tento vzájemný přenos často k blaženosti těl, radosti srdcí a okouzlení myslí. Po několika letech se ale intimní svazky mnohdy stanou přinejlepším milostným přátelstvím dvou lidí, kteří ve skutečnosti touží po něčem daleko hlubším – po hlubší sexuální jednotě, po hlubším odevzdání se a po hlubším porozumění.

Mnozí z nás mají ještě zkušenost se „starým stylem“ intimity, založené na rolích mužské dominance a ženského poddávání, která podle jejich zjištění vedla k nezdravé závislosti i jinému trápení. A většina z nás pak časem dospěla k „modernímu stylu“ intimity, postavenému na nezávislosti a rovnosti. Jaký byl výsledek?

Neoslabila naše dobře míněná snaha o vnitřní rovnováhu a osobní zodpovědnost přitažlivé síly v našich intimních vztazích? Neměli bychom vlastně učinit ještě jeden, další krok, někam za osobní nezávislost a zdravou sebedůvěru, který by nám umožnil zbavit se sebekontroly v intimní lásce a dovolil spočinout hluboko v samotném jádru sexuality? A jak bychom mohli udělat tento další krok k upřímné vášnivosti a duchovní svěžesti v moderní intimitě, jak bychom mohli vykročit za mužskou dominanci, za idealistický feminismus, za bezpečný, ale vlažný „vyvážený“ vztah, aniž bychom ztratili půdu pod nohama?

Po mnoha letech, kdy jsem se věnoval poradenství v oblasti vztahů a vedl semináře po celých Spojených státech, se mi zdá jasné, že teď skutečně nastal čas, aby muži i ženy onen další krok v intimních vztazích učinili. Tento nový styl intimity půjde za hranice starých sexuálních rolí mužů i žen. Půjde také za hranice bedlivě střeženého pocitu nezávislosti, který v moderních vztazích často brání vášnivému sexuálnímu prožitku i hlubokému a přirozenému odevzdání. V této knize popisuji, jak dospět do tohoto nového stadia intimity, které nazývám „Intimním splynutím“.

Všechny intimní vztahy postupně procházejí třemi velkými cykly úchvatné vášně a frustrujícího selhání. Naše kultura dosud měla povědomí jen o dvou takových cyklech, takže jsme nevěděli, co vlastně dělat, když jsme se dostali od nerovnováhy sil k více „vyváženému“ vztahu, také označovanému jako vztah 50/50 – často na úkor hlubší sexuální vášně a duchovního uvědomění, jak se zdá.

Když se chystáme v intimitě učinit onen další krok, je důležité vědět, jak si počínat, když se náš vztah podle všeho dostal do mrtvého bodu. Poznat, kdy vztah ukončit – a kdy se naopak s vervou pustit do někdy obtížného procesu intimního růstu –, je klíčové pro praxi Intimního splynutí. Když se naučíte, jak projít každou krizí, a budete vědět, kam směřujete, umožní vám to vědomě procházet všemi stadii intimity k stále hlubšímu pojetí sexu, lásky i duchovnosti.

Cesta za hranice „rovnováhy“

Lidé dnes často věří mýtu, který praví, že spokojenost v intimních vztazích se dosahuje na základě ideálu rovnosti, tedy ideálu „50/50“, který staví na „stejnosti“ mužů a žen. Víra v tento mýtus je jedním z hlavních důvodů, proč nejsou muži a ženy schopni kultivovat a prohlubovat intimní sexuální, emoční a duchovní jednotu. Mnozí z nás zjistili, že pokud se soustředíme na dělení pomyslného dortu na dvě stejné poloviny, naše intimní objetí se pak podobají víc formálnímu potřesení rukou než úžasné extázi, která uvede dva milence do jednotného stavu společné touhy.

Z kulturního hlediska se moderní „rovnovážný“ vztah zrodil jako výsledek nespokojenosti se starým stylem nerovného vztahu mezi pohlavími, kde měli muži a ženy striktně vymezeny sexuální role. Ty jim diktovaly, jak se mají podle předpokladů chovat – nebo čeho by měli ve vztahu docílit –, právě proto, že se narodili jako muži nebo ženy.

U mužů se očekávalo, že nebudou vyjadřovat emoce a omezí svou roli na postavení „živitele“. Ženy měly přiřčenou roli „hospodyně“ a jejich politická či ekonomická moc byla nepatrná, přičemž měly jen málo příležitostí své domácnosti vůbec opustit.

Mužům ani ženám tento starý vztah „prvního stadia“ neumožňoval plně rozvinout jejich kapacitu, a tak na sobě byli vzájemně závislí kvůli tomu, co oni sami ve své roli neměli. Muži začali být na ženách závislí kvůli sexu, stravování a péči o domácnost a o děti. A ženy začaly být závislé na mužích kvůli jejich penězům, postavení a svým citovým potřebám.

Postupně ovšem mnozí muži a ženy zjistili, že chtějí víc svobody. Nechtěli už záviset jeden na druhém. Jako jedinci i jako lidská kultura jsme se začali zabývat ideály „celosti“ a individuální „úplnosti“ tím, že jsme přijali koncept ženské a mužské energie uvnitř každého z nás. Muži začali přijímat svou „vnitřní strážkyni krbu“, když se naučili vyjadřovat své emoce a postarat se sami o své denní potřeby, přičemž se zvýšila jejich zranitelnost v partnerských vztazích. A ženy zase začaly přijímat svého „vnitřního bojovníka“, když se rozhodly rozvíjet vlastní kariéru a posílit svůj politický vliv, takže se vymanily z ekonomické závislosti na mužích.

Intimní svazky mezi muži a ženami se tím vyvinuly z prvního stadia „závislého vztahu“ do druhého stadia, založeného na moderním ideálu dvou nezávislých partnerů, výlučných jedinců, kteří se spojili jako rovný s rovným a na polovinu si dělili i povinnosti v domácnosti, ve výchově dětí a při vydělávání peněz. Právě toto druhé stadium partnerských vztahů nazývám „vyvážený“ nebo „vyrovnaný“ vztah.

Všichni asi budou souhlasit s tím, že „vyvážené“ nebo „rovnovážné“ vztahy představovaly pozitivní osvobozující krok vpřed od starších rolí odvozených ze vzájemné závislosti, jak tomu bylo v prvním stadiu. Problém je v tom, že mnohé moderní ženy pak musely nějak skrývat jedinečné a přirozené „vyzařování ženskosti“, aby uspěly v současném světě ekonomiky orientované na muže. A mnozí moderní muži, kteří zůstali někde na půl cesty mezi starým modelem a novou identitou, se stali rozpolcenými v samém svém nitru, neschopní plně se projevit a věřit si v partnerských vztazích a v životě vůbec.

I když bylo úsilí o sociální a ekonomickou rovnost obou pohlaví zjevně potřebné a neobyčejně přínosné, zdá se, že zároveň vyvolalo neplánované vedlejší důsledky. Muži i ženy se kvůli němu nevyhnutelně stávali čím dál víc „sexuálně neutrálními“, takže nebyli schopní poskytovat jeden druhému to, po čem skutečně v intimitě toužili. Omezili jsme tak plné působení mužské a ženské energie, které v sobě máme.

Místo abychom se radovali z atraktivních rozdílů mezi našimi mužskými a ženskými kvalitami (které vedou v první řadě k intimním svazkům), někteří z nás začali popírat, že vůbec nějaké rozdíly existují. Tito lidé zřejmě věří, že pokud jde o podstatu mužské i ženské energie, všichni lidé jsou vlastně stejní.

Mezi námi jsou samozřejmě aspoň nějaké rozdíly, které cítíme, jinak bychom ani neměli sexuální preference. Na druhou stranu většina z nás ví, po jakém obecném typu sexuálního partnera touží. Nezávisle na tom, jestli jsme heterosexuální, homosexuální nebo bisexuální, většina z nás preferuje milence buď více mužské, nebo více ženské povahy.

Třebaže plně podporuji sociální, ekonomickou i politickou rovnost obou pohlaví, jako personální poradce a pedagog chci zároveň upozornit na zásadní stížnosti, které dnes muži i ženy vznášejí v otázkách intimity.

Ženy si stěžují, že muži jsou čím dál slabší, méně oddaní intimitě a se životem si zřejmě neumějí moc poradit. Ženy se zkrátka často ptají, proč jsou dnes muži takové „bačkory“.

Muži si zase stěžují, že ženy jsou čím dál silnější, odolnější a nezávislejší, a to až do té míry, že přestávají muže skutečně přitahovat. Muži se prostě ptají, proč jsou dnes ženy takové „mužatky“.

Moderní muži a ženy zjistili, že rovnost sama o sobě nevytváří vášnivé a rozvíjející se vztahy. Takže kam bychom měli vlastně směřovat? Určitě bychom se neměli vracet ke zraňujícím a překonaným vztahům prvního stadia, založeným na závislosti. Jenže pokud jsme nespokojeni s bezpečnou, ale poněkud nudnou vzájemnou nezávislostí, typickou pro stadium „vyváženého“ vztahu a zároveň nás neuspokojilo první stadium vztahů, založené na nerovnosti sexuálních rolí, kam jinam bychom měli směřovat?

Intimní splynutí, druh partnerského vztahu popsaný v této knize, se zcela odlišuje od těch dřívějších. Není založeno na starých sexuálních rolích ani na moderním ideálu „rovnosti“, kdy jsou základní mužské a ženské energie často popírány stejně jako atraktivní rozdíly mezi nimi. Intimní splynutí je o otvírání našich srdcí a o jedinečných vlohách, které jsou uloženy hluboko v naší sexuální, emoční i duchovní podstatě.

Ve jménu ekonomické jistoty i citového bezpečí se však mnozí z nás obrnili ochranným štítem, který brání projevům našich vrozených vloh. Kvůli strachu z toho, že budeme příliš zranitelní nebo závislí, mnozí z nás ztratili důvěru v ženské pojetí vztahu a dávají přednost agresivnějším a nezávislejším životním postojům. A kvůli obavám z toho, že budeme příliš „macho“ a necitelní, další z nás zase přestali důvěřovat mužskému pojetí vztahu. Ztrácíme tím kontakt s reálným směřováním našich životů a bojíme se zaujímat pevné postoje jak v intimních vztazích, tak ve světě vůbec.

Poté, co jsem hovořil s tisícovkami mužů a žen o jejich skutečných touhách v intimním svazku, musím uvést následující: Když milenci dospějí do stadia „rovnovážného“ vztahu, většinou zjistí, že chtějí partnera s výraznějším vyzařováním mužské nebo ženské podstaty. Moje rozhovory ukázaly, že muži a ženy v sobě skrývají úžasné přirozené vlohy, které se ovšem bojí s někým sdílet, a že také váhají plně projevit své skutečné potřeby v intimním životě: své sexuální, emociální a duchovní touhy.

Abychom dorostli do třetího stadia intimity, musíme se vyrovnat se svými hlubokými touhami dávat i přijímat dary sexuální, emoční i duchovní povahy. Můžeme přitom zjistit, že některé ze svých skutečných tužeb skrýváme, v domnění že jsou příliš „neslušné“ nebo „tabu“. Než se naučíme, jak lásku dávat i přijímat, ať už něžně, či vášnivě, musíme porozumět tomu, proč vůbec často milování „šidíme“ a jak můžeme uvolnit mystické síly lásky dlící v našich srdcích.

Intimní splynutí?

Co je v intimitě tou nejvyšší radostí, kterou muži i ženy vyhledávají? Kde bychom ji mohli nalézt, a to už jednou provždy? Jak už mnozí z nás zjistili, nenajdeme ji nakonec díky partnerovi, kterého můžeme nějak „vlastnit“, „získat“, nebo na němž můžeme záviset. Ale nenalezneme ji ani v pečlivě vyváženém vztahu „50/50“, jež je „bezpečný“ pro muže i ženy. Spíše budeme tuto radost hledat v procesu upřímného odevzdání, kdy jsme doslova „přemoženi láskou“.

To tajemství znají všichni vášniví milenci: Ve chvíli skutečné extáze jeden pro druhého láskou umíráme, a právě takové oddání je našim nejvyšším potěšením. Právě odevzdání sama sebe v lásce je základem Intimního splynutí.

Přiznání radosti ze sladkého odevzdání svému protějšku je v naší kultuře zavrhováno. Očekává se od nás, že budeme silní a nezávislí. Když se někomu v lásce oddáváme, považují to mnozí za projev slabosti. Máme přece mít sami sebe vždy plně pod kontrolou. Jenže když dva milenci opouštějí hranice sama sebe a splývají v jedno tělo hořící vášní, jen těžko mají sami sebe „pod kontrolou“. V žáru lásky a touhy máme sklon svého partnera či partnerku „uchvátit“, nebo naopak podlehnout způsobem, o kterém bychom na veřejnosti raději nemluvili.

Většina z nás v blaženosti opouští vlastní hranice do jisté míry během orgasmu, nebo právě v úžasné extázi vyvolané láskyplným odevzdáním se druhému. Abychom objevili aspekty Intimního splynutí v úplnosti, musíme být ochotni přijmout i ona tabu vrcholné rozkoše, o nichž se v naší společnosti moc nemluví. I když ale máme většinou jisté meze, které nehodláme překročit, musíme být připraveni zkoumat i ty nejhlubší mužské a ženské touhy odevzdat se druhému, které jsou v našich srdcích.

Pokud jste opravdu ochotni darovat sami sebe a vyjádřit své skutečné tužby, můžete postupně budovat dokonalou intimitu. Takový druh intimity je něco, co děláte, ne tedy něco, co už máte. Je to vlastně neustále pokračující nácvik sexuální jednoty, emoční otevřenosti a duchovní důvěry. Je to cvičení v lásce.

To je jeden z aspektů, kterými se Intimní splynutí liší od technik obvykle doporučených v psychologické literatuře zabývající se naším „vnitřním dítětem“, ale také od lásky, jak jsme ji vždy chtěli přijímat od našich rodičů. Místo abychom sledovali, jaký vliv má minulost na současný stav našeho intimního vztahu, znamená zkušenost Intimního splynutí uvědomělý „trénink“ nového stylu intimity právě teď, v přítomnosti, bez ohledu na už překonanou minulost.

V intimních vztazích není důvod zůstat na půli cesty. Krok za krokem můžeme v Intimním splynutí jít a vnímat nové světlo, které vstupuje do našich těl, myslí a srdcí, někdy až do bodu nespoutané radosti. Můžeme tak porozumět stadiím intimity, ze kterých už jsme vyrostli, ale také těm, do kterých jsme ještě nedospěli. Můžeme tak lépe ocenit nebo třeba brát i s humorem fascinující, třebaže občas frustrující rozdíly mezi mužským a ženským způsobem milování. A můžeme díky tomu přijmout i tabuizovanou lásku, po níž tajně toužíme, takže hloubku naší extáze v sexuální jednotě už nebudou omezovat dnešní příkazy musím a nesmím.

Uskutečnění Intimního splynutí není založenoa ani na sexuálních rolích včerejška, ani na idealistické rovnosti „rovnovážného“ vztahu v současnosti. Tento nový typ intimity je spíš dalším krokem pro muže i ženy, kteří jsou připraveni vzdát se opatrné obrany svých oddělených „já“ ve prospěch požehnané moci nespoutané lásky. Je to krok, který osvobodí muže i ženy ze jha minulosti i přítomnosti tím, že po nich vyžaduje, aby se zbavili strachu, který ohraničuje a střeží jejich srdce. Když muži a ženy porozumějí přirozenému proudění sexuální energie a pochopí i jednotlivé etapy, kterými láska nevyhnutelně prochází, mohou si v klidu užívat Intimního splynutí, jež je dalším stadiem v lidské intimitě po vztazích „vyváženého“ typu.

Rozplétání

lásky

Tři způsoby „milování“

„Miluji tě, synu.“

„Podívej na ty mladé lidi, ti se ale milují.“

„Jak moc bych se s tebou chtěl milovat.“

V naší kultuře máme sklon užívat slova „milovat“ a „láska“ pro tři velmi různé pocity. Naše porozumění složitostem intimního života můžeme začít právě tím, že rozluštíme tři různé způsoby, jakými milujeme. Intimní splynutí závisí na jasném pochopení tří oddělených prvků intimního vztahu: lásky, zamilovanosti a polarity.

Láska

Z oněch tří prvků – lásky, zamilovanosti a polarity – je láska nejjednodušší k porozumění, ale nejobtížnější jako předmět „praxe“. Láska prostě znamená, že se vaše srdce otevřelo.

Můžete milovat svého manžela, psa, matku, auto, knihu, dítě, malbu mořského pobřeží – nebo také to všechno najednou. Láska je jednoduše srdce dokořán. A když je otevřené, milujete kohokoli, cokoli ve svém životě. Láska je vaše jednota s tím, s kým nebo s čím jste.

Láska tedy je, když máte otevřené srdce, a milovat znamená srdce otvírat. Pokud čekáte na cit lásky, jako by ona měla přijít za vámi, můžete čekat hodně dlouho. Láska přichází, kdykoli jste otevřeli své srdce, ať už to bude za deset let, nebo se to stane právě teď, v této chvíli.

Láska nemusí mít nic společného se sexem. Můžete někoho milovat a nijak po něm sexuálně netoužit. A můžete chtít sex s někým, koho ani neznáte nebo ho nemilujete. V lásce žijete, když své otevřené srdce nehlídáte, a lásce se uzavíráte, když své srdce střežíte.

Lásce se ve skutečnosti můžete naučit. Dá se naučit, jak otvírat své srdce, a to i za nepříznivých okolností. I když je váš vztah problematický, i když se cítíte ublížení, můžete stále „praktikovat“ lásku. To je základ Intimního splynutí: Naučit se, jak otevírat srdce v každém okamžiku včetně těch, kdy cítíte bolest. Místo abyste se stáhli nebo uzavřeli do sebe, můžete prostě milovat. Taková „láska v praxi“ jde daleko za hranice konvenční terapie.

Vyšlo mnoho dobrých knih o tom, jak naše intimní vztahy často kopírují vztahy s našimi rodiči. Existuje mnoho dobrých terapeutů, kteří vědí, jak se vyrovnat s problémy v dětství, zasahujících i do naší intimity. A když s terapeutem spolupracujeme, mnohdy začínáme právě zkoumáním naší minulosti, našich rodičů, našeho dětství.

Jakmile začneme s takovou analýzou, problémy spojené s dětstvím jako by nebraly konce. Je vhodné je jisté míry zkoumat, abychom porozuměli kořenům našeho hledání lásky i frustrace z nich vyplývající. Ale poté je už čas na to, abychom minulost nechali stranou a učili se intimní lásce právě teď, v přítomnosti. Místo abychom se starali o to, jak minulost způsobila naši současnou nespokojenost, můžeme se učit otevírat srdce, a to teď hned. A díky každodenní intimitě s otevřeným srdcem, díky realizované lásce, moc minulosti zeslábne.

Když upadnete a odřete si koleno, bolí vás to. Je dobré si pak chvíli vydechnout, prohlédnout zranění, vyčistit ho a ošetřit třeba obvazem. Aniž byste dělali cokoli navíc, zranění se zahojí. Pokud samozřejmě neupadnete znovu a ránu tím neobnovíte.

Stejně tak se rány z dětství také zhojí samy, jestliže ovšem nebudete stále znovu opakovat staré chyby, které k takovým duševním zraněním vedly. Je daleko lepší zažívat opravdovou intimitu v současnosti, než se neustále soustředit na něco minulého, stejně jako je o hodně užitečnější se naučit, jak chodit bez pádů, než se pak starat o odřené koleno.

Pomocí lásky v praxi nakonec pomine jak váš z dětství pocházející zvyk při pocitu ublížení se odvracet nebo uzavírat do sebe, tak sklon za to trestat partnera či partnerku. Můžeme cítit příkoří, pokud se k nám chová špatně, ale když to oplácíme, nic to nevyřeší. Sama naše bolest nezvětšuje vzdálenosti v našem vztahu. Podobně když se chováme nevhodně k blízkému člověku, také on může ukázat svou lásku místo toho, aby reagoval útokem, uzavíral se do sebe nebo se od nás vzdaloval.

Zamilovanost

Představte si, že jste na večírku a seznámíte se s osobou opačného pohlaví. Začnete se spolu bavit a ihned mezi vámi vznikne jistý vztah. Konverzace mezi vámi plyne velmi přirozeně. Opravdu si užíváte, že s tím člověkem jste, a cítíte se s ním velmi dobře. Vše mezi vámi je úžasně nenucené. Pohlédnete na svou novou známost a řeknete: „Je těžké uvěřit, že jsme se potkali před pár minutami. Cítím se, jako bych vás znal už dlouho. Třeba jsme se už setkali v minulém životě nebo tak něco!“

Neseznámili jste se nakonec právě „s tím pravým“ nebo „s tou pravou“, s partnerem, kterého jste vždy toužili potkat? Z večírku odejdete s hlavou plnou myšlenek právě na dotyčného člověka. Cítíte se šťastní, možná i trochu jakoby omámení. S novou známostí se začnete setkávat a trávíte spolu víc a víc času. V tomto vztahu je pro vás něco velmi speciálního. Něco unikátního a osudového; cítíte, že právě to se mělo stát.

Jde o romantické okouzlení tím druhým, poblouznění, prostě „jste se zamilovali“.

Takový romantický vztah začíná silným pocitem jednoty a propojení s partnerem, pocitem, že „jste vždy znali jeden druhého“. Pravděpodobně už jste něco podobného k nějakému člověku v určité etapě života cítili. A pokud ano, víte, že tyto city nevydrží dlouho. Po několika měsících nebo nejvýš letech, pokud máte štěstí, se romantické okouzlení vytratí.

A jakmile se to stane, vždy podle všeho následuje určitý obrat. Člověk, který měl pro vás takové kouzlo, který se zdál tím, kdo vám dává všechno, co jste kdy chtěli, který do vašeho života jakoby přinášel jednou provždy nikdy nekončící lásku, se podle všeho změnil v člověka, který už vám naopak nic žádoucího nedává.

Vztahy založené na romantické přitažlivosti nakonec vždy vyústí v to, že se vám nedostává lásky, kterou chcete. Proč? Protože romantická přitažlivost je založená na otiscích v naší psychice, které se vytvářely během dětství. Jak už mnozí z nás zjistili během terapie nebo sebereflexe, lidé, kteří nás romanticky přitahují, ztělesňují přesně ty kvality, dobré či špatné, které mají i naši rodiče. Cokoli nám rodiče dost nedopřávali (lásku, pozornost, pochvaly, svobodu), právě tak nám neposkytne ani partner či partnerka vybraní na základě zamilovanosti.

Vypadá to, že jsme „vždy znali“ našeho romantického partnera, protože jsme ho vlastně opravdu znali: v povědomých rysech našich rodičů, vtištěných do naší dětské psychiky! Náš nový partner či partnerka nám připadají tak výjimeční, protože podvědomě doufáme v pokračování vztahu, který jsme měli s rodiči. Doufáme, že konečně získáme lásku, kterou jsme vždy chtěli, dostane se nám přijetí, po kterém jsme vždy toužili, a naše srdce dojde naplnění, o němž jsme vždy snili. A protože jsme si podvědomě ve svém partnerovi či partnerce vybrali své rodiče, zvolili jsme někoho, kdo nám nedá to, co jsme vždy chtěli, naprosto stejně jako nám to neposkytli právě rodiče. (Ostatně, i když nám romantický partner nebo partnerka dá, co jsme chtěli, často to nemůžeme připustit, protože otisky z dětství nám nedovolí věřit, že je to realita.)

Když nadšení ze zamilovanosti vyprchá, váš romanticky vybraný protějšek jako by se dokonale hodil k tomu, aby vám ubližoval. Jako by měl záhadnou schopnost nacházet vaše slabá místa a napadat je, i když třeba ne úmyslně; člověk, který vám dřív dával to nejlepší, vám do života najednou přináší to nejhorší, a to jen proto, že je to právě on nebo ona. A vy děláte totéž jemu nebo jí. Romantická přitažlivost je založená na takových vlastnostech vašeho partnera nebo partnerky, které podvědomě rozeznáváte na základě zkušeností z dětství, takže s jeho či její láskou budete spokojeni nebo nespokojeni právě tak, jako to bylo s láskou vašich rodičů.

Sexuální polarita

Tajemná moc sexuální polarity ovládá naše životy. Přitahuje nás k milostnému partnerovi. Vzbuzuje rozpaky v kontaktu s nejlepší přítelkyní vaší manželky nebo nejlepším přítelem vašeho manžela. Udržuje manželství při životě, a když pomine, bere život s sebou. Co je vlastně sexuální polarita?

Jste v supermarketu a vybíráte rajčata. Vzhlédnete, a hned vás zaujmou neobyčejně přitažlivé oči nějakého neznámého člověka, osoby opačného pohlaví. Jako by vámi projel elektrický výboj. Hledíte do těch očí ještě chvíli a pak se znovu staráte o rajčata. Vaše tělo je ale najednou plné energie a života.

Sexuální polarita – magnetická přitažlivá nebo odpudivá síla mezi mužským a ženským elementem – prostě naše životy ovlivňuje. Pár okamžiků projevů sexuální polarity může způsobit, že vám cesta do supermarketu utkví v paměti po celé hodiny, nebo i dny. Naprosto cizí člověk způsobil, že se vám zvýšila tělesná teplota a bušilo vám srdce. Na druhou stranu platí, že když sexuální polarita v intimním vztahu slábne, začínáme cítit, že nám něco schází, a viníme za to často buď partnera či partnerku, nebo i sami sebe.

Sexuální polarita buď je, nebo není – nebo se to aspoň může zprvu zdát. Než pochopíme, že sexuální polaritu můžeme vědomě „zapnout“ či „vypnout“, říkáme jí „chemie“. Zdá se, že ji náš vztah buď má, nebo nemá. V moderním vztahu založeném na ideálu přátelství se často chováme, jako by sexuální polarita nebyla tak důležitá jako třeba schopnost komunikace. A kvůli tomu máme časem v intimním vztahu sklon víc mluvit a méně jednat.

Jenže ať už si to chceme připustit, nebo ne, rozhovory mnohým z nás nestačí. S naším intimním partnerem či partnerkou přece chceme sdílet i výživnou energii sexuální polarity.

V Intimním splynutí se proto vědomě učíme umění kultivace a sdílení sexuální polarity. Stojíme tu před faktem, že pro většinu z nás je síla sexuální polarity v jádru sexuální přitažlivosti v intimních chvílích. Tato záhadná síla ovlivňuje celý náš život, i když převážně na podvědomé úrovni.

Sílu sexuální polarity začínáme ovládat, když začneme být citliví na její proudění v každodenním životě. Představte si, že si v nějaké místnosti povídáte s dobrým přítelem stejného pohlaví. Konverzace nenuceně plyne. Společně se smějete a posloucháte jeden druhého. Nálada je uvolněná a příjemná.

Najednou do místnosti vstoupí atraktivní osoba opačného pohlaví. Proud energie se změní. Konverzace na chvíli ustane a pak začne znovu, ale už trochu drhne, je opatrnější. Cítíte, že se víc hlídáte. A jste si dobře vědomi jeho nebo jí, atraktivní osoby, jejíž pouhá přítomnost právě změnila tok energie. To je moc sexuální polarity.

Sexuální polarita nás ovlivňuje doslova od hlavy až k patě. Naše mysli se při milostném objetí uvolní a naše myšlenky běží jako o závod, když je spustí přívětivý pohled atraktivního neznámého nebo atraktivní neznámé. Srdeční frekvence, teplota pokožky, ale i postavení těla jsou také ovlivněny sexuální polaritou. Příště si všimněte, jak se váš postoj mění, když stojíte tváří v tvář někomu velmi atraktivnímu. Už jen to, že se na vás dívá, působí změnu proudění krve, dýchání a svalového napětí.

Intimní splynutí není zamilovanost

Abychom byli připraveni na postupy Intimního splynutí, musíme pochopit, že láska, zamilovanost a sexuální polarita nejsou totéž. Milovat můžete kohokoli a cokoli. Můžete milovat horu nebo květinu, obraz nebo plyšové zvířátko. Láska jednoduše je, když otvíráte své srdce. V lásce dovolíte, aby pominul váš pocit samoty tak, že splynete v jedno s tím, na co myslíte, ať je to dítě, milenec, nebo třeba Velký kaňon. Láska je sjednocení, otevřenost až do bodu úplné a konečné jednoty. A neexistuje žádný limit, kolik lidí, věcí nebo míst můžete milovat.

Zamilovanost je zvláštní emoce. Hlavní pocit při zamilovaném poblouznění bývá: „Konečně je tady člověk, na kterého jsem celý život čekal.“ Cítíte s ním hlubokou spřízněnost. Většina lidí to zažije jen jednou, nejvýš několikrát v životě. Zatímco láska je akt otvírání srdce, zamilovanost je méně běžný pocit důvěrnosti a povědomosti, které se k dotyčnému člověku pojí. A zatímco milování lásku jen posiluje, zamilovanost nevyhnutelně často končí rozčarováním, kdy vás ten „speciální člověk“ začíná iritovat nebo marnit vaši touhu po lásce víc než kdo jiný ve vašem životě.

Sexuální polarita je oblouk energie, která proudí mezi dvěma lidmi. Může se to stát třeba v samoobsluze a dotyčného člověka nemusíte ani znát, natož milovat. Vznikne energetický výboj, který prochází vaším tělem, myslí i emocemi, a můžete ho zažít třeba i několikrát denně – v zaměstnání, na ulici nebo doma.

Intimní splynutí má dva hlavní směry. Tím důležitějším je praxe lásky samotné: Vědomé otevírání srdce a neustálé překonávání překážek, které nám v lásce brání. Druhým směrem je vědomé a obratné využívání síly sexuální polarity v předávání lásky. V prožívání Intimního splynutí se samotný sex stává spirituální jednotou, komunikací sil života a lásky, vášnivým sdílením upřímnosti i extáze. Ať už je sexuální polarita využívána, nebo ne, Intimní splynutí nakonec znamená být ve stále dokonalejší shodě s láskou, znamená potlačit obavy a sebeobranu. Naprostá otevřenost i ve chvílích plných obav zahrnuje neustálou sebekázeň v lásce. Být svobodný a milující je pak nejvyšší stupeň kázně – a to je podstata Intimního splynutí.

Vytváříme sexuální polaritu

Abyste ovládli sexuální polaritu v Intimním splynutí, musíte se stát citlivými na její proudění. Musíte se naučit, jak vycítit, že právě v daném okamžiku slábne nebo zesiluje. Partner či partnerka na vás například něco zle vyštěkne a vy strnete a cítíte se najednou slabí a ochromení. Nejspíš vás to i znechutí. Na druhé straně jsou ale chvíle, kdy její (nebo jeho) krása i její pouhá přítomnost okouzlují vaše srdce a vaše láska sílí až do bodu blaženosti.

Nemusíme být otroky sexuální polarity tím, že vyslechneme nerozumné touhy nebo budeme zoufalí, když začne nevyhnutelně slábnout. S pokračující praxí se sexualita může stát objevováním dosud nevídaných hojivých energií stejně jako cestou k poznání i vyjádření naší nejhlubší lásky. A nakonec, když budeme naslouchat moudrosti, jež je sexuální polaritě vlastní, stane se milování nádhernou modlitbou celého těla, meditací o věčném mystériu muže a ženy.

Abychom porozuměli proměnám vášně ve znechucení a naopak, musíme pochopit, jak sexuální polarita funguje. Stejně jako elektřina a magnetismus, také sexuální polarita je přírodní energie vyžadující dva póly. Aby vznikla elektrická energie, je třeba mít kladný a záporný pól. Pro tok magnetické energie je nutný severní a jižní pól. A pro proudění sexuální energie jsou také třeba dva póly. Nenazýváme je kladný a záporný nebo severní a jižní. Na základě intuice pro to, co je pro nás sexuálně přitažlivé, tyto póly nejspíš můžeme označit jako „mužský“ a „ženský“.

Mezi mužským a ženským pólem proudí přírodní energie, a právě proto konverzace s našimi přáteli ustává, když do místnosti vkročí atraktivní osoba opačného pohlaví – energie tu samovolně plyne mezi mužským a ženským pólem a vaše tělo se podle ní natočí tak jako střelka kompasu.

Když se dva magnety orientují tak, že se jejich opačné severní a jižní póly přiblíží, vzájemně se přitahují. Ale kdy jsou natočeny tak, že jsou blízko jejich shodné póly – například se skoro dotýkají jejich severní póly – magnety se vzájemně odpuzují. Magnetická síla může být přitažlivá nebo odpudivá podle toho, jaké póly se k sobě blíží.

Stejně je to se sexuální polaritou. Když se v intimním vztahu mužská energie jednoho partnera dostane do blízkosti ženské energie druhého partnera, přitažlivá síla sexuální polarity je spojuje. Ale když se střetnou například mužské energie dvou partnerů, přitažlivá síla mezi nimi je neutralizována, případně mohou cítit i tajemnou odpudivou sílu, která je oddaluje, podobně jako to dělají dva severní póly magnetů.

Mužská a ženská energie není založená na pohlaví

Mužská a ženská energie nejsou totéž jako „muž“ a „žena“, jsou to univerzální sexuální síly. Někteří lidé zažijí výboj polarity jen s osobami opačného pohlaví, ale většina z nás má takovou zkušenost nejen s lidmi jako takovými, ale třeba i s určitými místy. Například Havaj je vyloženě „ženská“ lokalita. Když po Havaji cestujete, vídáte třeba dvojité duhy a nad hlavami vám létají pestrobarevní ptáci. Jste obklopeni bujnou tropickou vegetací a vůní přezrálé papáje a guavy. Cítíte se, jako byste právě vstoupili do lůna jakési velké ženy. A celým vaším tělem může procházet příjemný proud sexuální polarity s ostrovem jako takovým, což je velmi osvěžující.

Když lidé přicestují na Havaj, obvykle je to probudí k životu, naplní energií, umožní jim to zapomenout na všední starosti a odpočívat. Ostrov je to tak „ženský“ – jste tak otevření a uvolnění –, že dovolená na něm strávená se vyrovná dvěma týdnům dobrého sexu. Natolik se cítíte v pohodě.

Většina lidí cestuje na Havaj v rámci dovolené poté, co strávili mnohé pracovní dny v „mužském režimu“, což je pravý opak životních sil vládnoucích na tropickém ostrově. Například New York je ve srovnání s Havají velmi „mužská lokalita“.

New York vyvolává pocity velmi „vertikální“, silně „orientované“ a „soustředěné“. Když jste v New Yorku, často musíte něco udělat, a poté zase něco jiného a tak dále, krok za krokem, abyste dosáhli nějakého cíle. To je projev řízené, na cíl orientované, soustředěné mužské energie, ať už vyzařuje z muže, nebo z ženy. Vaše vlastní mužská energie, stejně jako energie místa, jako je New York, je orientovaná na výsledek, plánovaná, řízená, koncentrovaná a ukázněná. Vaše ženská energie, podobně jako ženská energie míst jako Havaj, je uvolněná, otevřená, divoká, vyzařující životní síla – je to energie přírody.

Chcete-li ve svém životě víc ženské energie, měli byste letět na Havaj. Vaše tělo si tam odpočine, pocítíte nával energie a ta vás vyléčí. Léčivá síla životní energie je ženská kvalita, ať už ji poskytuje muž, žena, nebo určité místo.

Pokud toho máte hodně na práci, na Havaj byste cestovat neměli. Je velmi těžké se tam ukáznit a soustředit. Zato v New Yorku vám nezbude nic jiného, než se pořád o něco starat. I když se chcete jen procházet po ulicích, dav vás tlačí kupředu nebo strhává s sebou. Pohybuje s vámi mužská síla, vpřed mířící proud energie.

Stejné kvality mají i lidé. A opět nezáleží na tom, jestli jde o muže nebo o ženy, biologické pohlaví to neurčuje. Mužská a ženská energie jsou univerzální síly. Jako člověk, ať už muž, nebo žena, disponujete jak mužskou, tak ženskou energií. Když skončí váš „mužský“ pracovní den, kdy musíte být stále na něco soustředěni, je příjemné doma relaxovat v módu ženské energie, kdy síla života proudí vaším tělem. Je velmi příjemné dát si třeba masáž. Je úžasné dát si lahodné jídlo a užívat si jeho chuti i vůně. Je fantastické procházet se v přírodě s vaším milovaným nebo milovanou, případně i sami. V takových momentech, kdy jsou zapojeny vaše smysly, kdy plynete v proudu přírodních živlů, kdy jste si skutečně vědomi vašeho fyzického okolí a vaše tělo je v souladu s rytmem neviditelných sil přírody, jste v módu ženské energie.

Na druhé straně když míříte na obchodní jednání, můžete si myslet třeba: „Dobrá, a kde mám ten seznam? Mám s sebou tohle? A pamatuju si tamto? O co hlavně půjde? Budu úspěšný? Uvidíme, pojďme na to.“ Dorazíte pak na jednání, kde je všechno přesně naplánováno a organizováno. Během té doby jste v módu mužské energie. Když se na něco orientujete a soustředíte a kdosi k vám přijde a řekne „pojďme si popovídat“, nejspíš odpovíte „teď ne – nevidíte, že mám hodně práce?“.

Když vám vládne mužská energie, jste velmi jednostranní, koncentrovaní na jedno. Zkoušeli jste například vyrušit muže, který sleduje fotbalový zápas? Nebo voskuje své auto? Nebo kontroluje svou šekovou knížku? Případně si čte noviny? Jeho naladění říká „teď ne, nevidíte, že se soustředím?“. Totéž se samozřejmě stává i ženám, pokud jsou v módu mužské energie. Kdokoli v něm je, silně se koncentruje a nechce být rušen.

Když je ale někdo pod vládou ženské energie, vyrušení pro něj jako by neexistovala. Telefon například zazvoní ve chvíli, kdy pracujete na nějakém projektu a zároveň sledujete televizi. Zvednete to a odpovídáte, ale mezitím klepe na dveře váš přítel. „Zavolám vám za pár minut,“ řeknete a jdete náležitě uvítat svého přítele. Pak si vzpomenete, že jste něco dali péct do trouby, přičemž telefon zvoní znovu, takže ho musíte zvednout. Mezitím si povídáte s přítelem a po očku se stále díváte na televizi. Když jste v módu ženské energie, snadno přepínáte z jedné věci na druhou. V ženském elementu je duch uvolněnosti, zatímco v mužské je duch koncentrace na jednu záležitost. A oba tyto prvky jsou nám v různých chvílích k užitku.

Pravděpodobně znáte lidi, jak muže, tak ženy, kteří se zdají mít víc mužské nebo ženské energie. Jsou například spíše jako New York než Havaj, vždy v zápřahu, vždy soustředění na nějaký úkol, vždy dodržující časový plán. A jiní lidé jsou zase spíš jako Havaj než New York. Využívají víc ženské než mužské energie. Jsou uvolnění, veselí a často se nesoustředí na jeden dlouhodobý projekt, především kvůli svému sklonu těkat od jedné věci k druhé. Ale jsou s tím spokojeni. A potom jsou tu ještě další lidé, kteří zůstali někde uprostřed mezi extrémy čistě mužského a ženského, mezi New Yorkem a Havají. Jejich energie jsou relativně více vyváženy nebo neutralizovány. Netýkají se jich emocionální hurikány typické pro Havaj, nejsou moc vášniví ani příliš veselí. Nemají v sobě ani neosobní energii New Yorku, nejsou příliš koncentrovaní ani systematičtí. Mají v sobě něco z Havaje a něco z New Yorku, ale jen do jisté míry.

Lidé jsou zkrátka různí, a když se podíváte na sebe, uvidíte, že nejspíš patříte k jednomu ze tří typů: mužskému, ženskému nebo neutrálnímu. Obvykle sami sebe tak zřetelně nevidíte, takže je nejlepší se někoho zeptat: „Jak se ti jevím?“ Dotyčný může odpovědět třeba: „Děláš si legraci? Jsi přece jasně typ Havaj!“

Když někdo vyzařující mužskou energii přijde do blízkosti osoby vyzařující ženskou energii, přeskočí mezi nimi výboj polarity. Právě to je sexuální polarita. Vznikne, jestliže je jeden člověk v mužském módu a druhý v ženském.

Je velmi důležité pochopit, že proud sexuální polarity nevyžaduje ani romantickou přitažlivost, ani lásku. Sexuální polarita vzniká, i když se nedostaví pocit „tohle je ta jedinečná osoba, kterou jsem vždy hledal“, jež signalizuje romantickou přitažlivost. A sexuální polarita se může vyjevit i mezi dvěma lidmi, kteří se vůbec neznají a nepromluvili spolu ani slovo, natož aby se milovali. Je to zkrátka přírodní síla, která proudí mezi mužským a ženským pólem.

Když třeba univerzitní profesor projeví silnou mužskou energii – sebedůvěru, transcendentní vize, vůdčí schopnosti –, není nic neobvyklého, že se o něj studentky zajímají. Přirozeně tu vzniká oblouk sexuální polarity, stejně jako se to děje mezi terapeutem nabízejícímu pevné vedení (mužský prvek) klientovi, který se mu s důvěrou svěřuje (ženský prvek). Sexuální polarita se v takovém případě dostaví skoro nevyhnutelně, i když se určitě nemusí otevřeně projevit.

Podobně když žena nabídne svou péči a starost blízkému příteli – nebo když třeba podnikatelka poskytne kolegovi starostlivou podporu –, není nic neobvyklého, že po nich tito muži začnou toužit. A opět se tu přirozeně projeví sexuální polarita, kdykoli se silný mužský pól přiblíží k silnému ženskému pólu. Sexuální polarita je typ magnetické síly, přírodní energie, nikoli nutně projev lásky.

Oblouk sexuální polarity můžete cítit mezi vámi a kýmkoli s opačným sexuálním pólem. Je to běžné. Není to vědomé. Je to neškodné. A také mocné. Ale není to láska. A není to ani romantická přitažlivost. Jen to, že cítíte proud sexuální polarity mezi vámi a vaším nadřízeným nebo nadřízenou, neznamená, že byste spolu měli navázat vztah. Neznamená to vlastně nic – kromě faktu, že vy jste naplnění mužskou nebo ženskou energií, kdežto váš nadřízený nebo nadřízená je na tom opačně. Vnímáte proto oblouk sexuální polarity; a váš protějšek je na tom stejně.

Abychom vědomě pracovali s proudem sexuální polarity ve svých intimních vztazích nebo třeba na pracovišti, musíme se stát citlivými na typ energie, kterou ze sebe vydáváme: mužskou, neutrální nebo ženskou. Kultivací této citlivosti si vybíráme, jestli polaritu zesílit, a tedy posílit vášnivost a sexuální přitažlivost v intimním vztahu, nebo ji naopak oslabit, a tím minimalizovat proud sexuální energie mezi námi a přáteli nebo spolupracovníky. Volba, jak užívat mocnou sílu sexuální polarity, je v našich rukou, jakmile porozumíme principům jejího proudění.

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Co je Intimní splynutí?

Úvod

Cesta za hranice „rovnováhy“

Intimní splynutí?

Rozplétání lásky

Tři způsoby „milování“

Vytváříme sexuální polaritu

Mužská a ženská energie není založená na pohlaví

Vztah je u konce, když zmizí polarita

Posílení polarity

Neutralizace polarity

Obrácení polarity

Struktury mužského a ženského elementu

Mužští a ženští partneři jeden druhého vyvažují

Spojujeme vnitřní rozdělení

Jak rozumět své sexuální esenci

Tři stadia intimity

Hledání lásky a svobody

Použití a zneužití sexuálních náhražek

Cesta mužství

Cesta ženství

POKROČILÁ POLARITA

PRAXE LÁSKY

Přijetí tabu