Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Strašidlář

Mezi námi draky

Ilustrace: Zdeňka Študlarová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5343. publikaci

Odpovědná redaktorka Petra Honsová

Jazyková úprava Štěpánka Poupětová

Návrh obálky Zdeňka Študlarová

Grafická úprava a sazba Jan Šístek

Počet stran 64

První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

ISBN 978-80-247-4847-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-8837-1 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8838-8 (ve formátu EPUB)

PRŮVODCE SE PŘEDSTAVUJE

Ahoj. Jsem ještěr z rodu ještěrek a budu vám vyprávět o dracích. Jmenuji se Hypolit a bydlím u Ramzové v Jeseníkách. Lepší vypravěč, než jsem já, prý pro tenhle díl Strašidláře není. Myslím, že ani být nemůže. My ještěrky máme spolu s krokodýly totiž ze všech žijících tvorů k drakům nejblíž. O dracích toho vím spoustu. Jsem všetečný a nikým nepozorován leccos vyslechnu. A hlavně jsem pohádkový, a tak mám mimořádné schopnosti.

Někteří badatelé soudí, že stejně jako ještěrky se i draci vyvinuli z pravěkých ještěrů. Ve vyprávěních, předávaných z generace na generaci, získali tito tvorové dračí podobu. Draci tak, jak jsou dnes většinou na území Evropy zpodobováni, pravěké ještěry v mnohém připomínají. Zejména tyranosaury. A ti létající, s rozevřenými křídly, zase pterodaktyly.

U nás v Česku jsme měli na draky smůlu. Většina z těch, o kterých se u nás vypráví a píše v pověstech a pohádkách, je krutá a lidožravá. I na Slovensku, kde drakům říkají „šarkán“, i jinde v Evropě je to s draky podobné. Jsou považováni za symbol nebezpečí, ničení, chaosu a zla. Jen zřídka se v jejich líčení vyskytují výjimky. V poslední době ovšem takových vyprávění přibývá.

Ani dříve, v dobách našich praotců, neměli draci dobrou pověst. Staří Slované je nazývali „smok“ anebo „zmej“ a také se jich báli a nevyprávěli o nich nic pěkného. Za dávných časů lidé věřili, že drak se může vyklubat z hada, kterého sedm roků nespatřilo lidské oko. A také že se může z ještěrky, která se živí lidskou krví, stát drak. Prý pak zmohutní do dračí podoby a narostou jí křídla. No, nevím. Myslím si, že hadi provždy zůstanou hady a ještěrky ještěrkami, ale podle některých starých pověstí se prý proměňovat mohou.

Draci z řeckých mýtů a bájí mají až sto hlav. V našich pověstech a pohádkách jsou nejčastěji jednohlaví, ale také až dvanáctihlaví. Výjimečně mají hlav i více.

Zato v Asii a zejména v Číně, kde znají zásadně jen jednohlavé draky, chovají k těmto tvorům velkou úctu. Mají tam dokonce rok draka a draci jsou pro ně symbolem vládců a moci a také deště.

Tak to by na úvod zřejmě stačilo a teď se pustím do vyprávění nejzajímavějších dračích příhod u nás v Česku.

O PRINCEZNĚ, KTERÁ PŘECHYTRAČILA DRAKA

Už se neví, kde přesně se to stalo. Bylo to prý na Náchodsku. Kdysi se tam objevil hrozitánský tříhlavý drak. A že prý chce ještě ten samý den k večeři princeznu, jinak bez milosti zahubí, na koho padne, a všechno tam poboří.

Inu, co měli chudáci dělat? Slíbili, že mu vyhovějí. Byl z toho ale na hradě i v celém podhradí velikánský smutek. Princezna a zpočátku ani její otec se dračím choutkám samozřejmě podřizovat nechtěli. Jenomže co měli dělat? Žádní udatní rytíři ani odvážní chasníci, kteří by byli ochotní dávat všanc své životy pro záchranu princezny, po ruce nebyli a nebyl čas je shánět. A tak na hradě i v městečku pod ním vyvěsili na stožáry a z oken černé vlajky. Naříkající princeznu po krátkém rozloučení s nejbližšími oblékli do černého, posadili ji do černého kočáru, zapřáhli do něj čtveřici černých hřebců a jelo se k drakovi. I kočí byl celý v černém.

Kočár až k městské bráně doprovodil průvod lidí, kteří se k tomu seběhli, ale dál se neodvážil ani princeznin otec. Jen zoufale lomil rukama. Ke skále, u které se drak usadil, jel s princeznou jen kočí. Až k samotnému místu, kde drak na princeznu čekal, ale nedojel. Sotva obrovitého draka zdáli zahlédl, zastavil koně a princezně řekl, že jí nezbývá než vystoupit a dojít zbytek cesty pěšky. Byl přitom strachy bílý jako křída, a tak se nad ním útlocitná princezna slitovala a poslechla ho.

Kočí hned obrátil čtyřspřeží, pobídl koně a kočár se tryskem řítil zpátky k městečku. Princeznu nejprve napadlo, co by se tak asi stalo, kdyby utekla. Už už se málem rozběhla přes louku, když tu jí blesklo hlavou, že ji drak pozoruje a určitě by ji chytil. Třeba by se rozzlobil natolik, že by pak ještě zpustošil městečko i s hradem, jak vyhrožoval. Moudrý král princeznu nerozmazloval, od dětství byla vychovávána k zodpovědnosti, a tak od útěku upustila.

Přemohla hrůzu, která se jí zmocňovala, a statečně se vydala k drakovi. Nepospíchala, kráčela spíše loudavě, a jak se k tomu obrovskému ohyzdovi se třemi hlavami blížila, napadla ji spásná myšlenka. Když došla k drakovi na doslech, zastavila se a upřeně se na něj zadívala.

„Která z tvých hlav bude mít čestný úkol kousnout mě jako první?“ zvolala pevným hlasem.

„Samozřejmě já!“ odpověděla jí prostřední drakova hlava.

„Proč bys to měla být právě ty?“ otočila se k ní pravá hlava.

„To teda ne! Ty to nebudeš!“ křikla levá hlava a rovnou po ní rozezleně chňapla.

Prostřední jí to okamžitě oplatila. Z obou dračích hlav začala crčet krev.

„Nechte toho, vy dvě!“ snažila se souboj zarazit ta třetí.

Jenomže marně. Rozlícené dračí hlavy zakrátko vtáhly do rvačky i ji. To už po sobě chrlily oheň a chňapaly si po krcích. Netrvalo dlouho a prostřední hlava zůstala bezvládně viset. Pak si to mezi sebou natvrdo rozdaly obě krajní hlavy. Záhy se k prostřední svěšené hlavě přidala ta levá. Pravá se s mžourajícíma očima ještě chvíli kývala ze strany na stranu jako opilá, pak klesla také a zároveň s tím se mohutné dračí tělo zhroutilo na bok. Drak ještě zaškubal nohama a pak zůstal nehybně ležet.

Princeznina chytrá lest draka přemohla. Zahubil sám sebe. Princezna se mohla hrdě vrátit do městečka, kde z toho byla veliká sláva. Všichni poddaní i její otec ji obdivovali. Jen si pak dlouho nemohla najít ženicha. Všichni případní nápadníci se totiž obávali, že mít za manželku tak vychytralou princeznu by nemusel být žádný med.

JAK CHYTRÝ ŠOHAJ PŘEMOHL TŘI DRAKY

Jednou přiletěl k Velkým Pavlovicím tříhlavý drak. Snesl se tam na pole a žencům, kteří tam právě kosili obilí a nestačili před ním utéct, povídá:

„Mám hlad. Doveďte mi sem jednu děvčicu, ať se najím! Jestli nedovedete, dojdu si pro ni sám. Budu-li si pro ni však muset dojít, zbořím přitom pár chalup.“

Bylo z toho ve Velkých Pavlovicích veliké zděšení, ale jeden statečný šohaj povídá:

„Žádnou děvčicu té potvoře nedáme. Já tam na ni půjdu a zabiju ji.“

Zašel si domů pro vozík a nejprve s ním zajel k vinnému sklípku, kde na něj naložil tři soudky vína. Pak s nákladem dojel k poli, kde čekal drak.

„Co to vezeš? Kde máš děvčicu?!“ zahřímal drak rozlíceně a ze všech tří tlam se mu přitom zakouřilo.

„Na děvčicu si nech zajít chuť! Budeme se spolu bít!“ odvětil statečný šohaj.

„Ty se chceš se mnou bít? Rozplácnu tě jako mouchu!“ zasmál se drak.

„To se teprve uvidí. Nejdřív mě ale nech vypít ty tři soudky. Pak budu mít třikrát větší sílu než ty,“ nezalekl se šohaj.

„A tak to ne! Ty je nevypiješ! Vypiju je já sám, abych měl ještě větší sílu, než mám!“ křikl drak.

Popadl soudky, vyrazil víka a každá hlava začala pít z jednoho. Víno bylo dobré a silné. Drakovi náramně chutnalo, a tak všemi hlavami vychlemtal soudky až do dna. Jak drak víno vypil, opil se a usnul. V tu chvíli vzal šohaj z vozíku sekeru, všechny dračí hlavy bez meškání uťal a bylo po drakovi.

Ve Velkých Pavlovicích statečného a chytrého drakobijce všichni chválili a všechny děvčice, které ještě byly volné, mu začaly nadbíhat, že je zachránil.

Netrvalo však dlouho a k Velkým Pavlovicím přilétl druhý drak, šestihlavý, a sháněl se po drakobijci. Ať prý přijde na pole za ním, jinak že poboří celé Velké Pavlovice.

Co měl statečný a chytrý šohaj dělat, když za ním přiběhli vyděšení lidé se vzkazem od šestihlavého draka? Sebral se a šel. Nejprve ale zajel k vinnému sklípku a na vozík naložil šest soudků vína. S tím pak jel na pole za drakem a vše probíhalo stejně jako s drakem předešlým, jen s jediným rozdílem.

Šestihlavý drak šohajovi nejprve vyčetl, že mu zabil mladšího bratra. Kdo ví, jak se to k němu doneslo, ale to je podružné. Pak stejně skočil na šohajovu léčku a všech šest soudků vína vypil sám. Dopadlo to s ním jako s předchozím drakem. Když se opil a usnul, šohaj ho zabil. Pak byl mládenec nejen ve Velkých Pavlovicích, ale i po celém širokém okolí ještě slavnější a vychvalovanější než dřív.

Zase to však netrvalo příliš dlouhý čas a k Velkým Pavlovicím přilétl dvanáctihlavý drak. I ten se sháněl po drakobijci a stejně jako jeho předchůdce chtěl, aby ho za ním přivedli na pole. Šohajovi sice bylo líto výtečného vína, co měl ale dělat? Naložil na vozík dvanáct soudků a dovezl je za drakem.

Tomu se rovněž nějak doneslo, že drakobijec z Velkých Pavlovic zabil jeho dva mladší bratry, a tak si to s ním přiletěl vyřídit. Dopadl ovšem naprosto stejně jako oba předchozí. Také neprohlédl šohajovu léčku a všechno víno vypil namísto něj. Stejně jako jeho dva mladší bratři se opil, usnul a šohaj mu pak jednu po druhé srubal všech dvanáct hlav. Nadřel se podstatně víc než u předchozích draků, ale přece jen to zvládl. Síla mu na to stačila.

I tentokrát se do Velkých Pavlovic vrátil jako vítěz a byl všemi oslavován. Víc draků už v dotyčné dračí rodině neměli, a tak od té doby měli Velkopavlovičtí pokoj napořád. Zejména statečný a chytrý šohaj si to užíval. Nadosmrti byl váženým a obdivovaným mužem a víno vypité draky mu sousedé ve svých sklípcích bohatě vynahradili.

O SPÁLENÉM DRAKOVI

Řada století už uplynula ode dne, kdy nad Klatovy přilétl velikánský drak. Dávno se už zapomnělo na to, ze které strany sem přibyl. Ne však na to, že zamířil přímo nad střed města a kolem dokola oblétl Černou věž. V tu chvíli to vypadalo, že se usadí přímo na náměstí, a tak všichni, kdo tam tehdy byli, zděšeně prchali pryč.

Jenomže pak si to drak rozmyslel, vznesl se vzhůru a zamířil k vrchu Prenetu. I ten obkroužil, patrně se mu zdál být vhodným místem, a tak se na něj snesl a usadil se tam. Pro celý okolní kraj tím nastala nešťastná doba. Drak totiž z Prenetu několikrát denně vylétal za potravou. Jeho cílem byla stáda krav i ovcí pasoucích se v okolí. Pro zpestření jídelníčku občas zhltl i pastevce, pokud se nestačil včas ukrýt. Zbaštil také nejednoho koně, kterého za letu zpozoroval. Inu, hrůza hrůzoucí.

Obyvatelům samotných Klatov sice dával pokoj, ale ti se stejně báli, že je to jenom dočasně a až spořádá všechna stáda kolem Prenetu, vrhne se i na ně.

Proto rokovali, jak se žravé obludy zbavit. O ničem jiném se tehdy v Klatovech, a nejen na radnici, nemluvilo. Radní se rozhodli vyslat posly do širokého okolí, jestli by tam někde nevěděli o nějakém drakobijci, ale všichni se vrátili s nepořízenou. Později se Klatovští dohodli na řešení, které se zdálo být nejsnáze proveditelné. K Prenetu vyslali početný houf dřevorubců.

Od města je vezla dlouhá řada povozů. Drak je zpozoroval, ale protože byl právě nažraný, nenamáhal se je napadnout, jak se někteří z vozků a dřevorubců obávali. V klidu je nechal dojet až k úpatí vrchu. Tam se dřevorubci dali do práce. Káceli strom za stromem a postupovali stále výš a výš po úbočí. Nejeden z nich se sice bál draka, ke kterému se stále víc blížili, ale vidina slíbené odměny byla silnější než strach. Vykáceli všechny stromy až do poloviny vrchu.

Drak to všechno sledoval, ale nechal dřevorubce být. Pomyslel si totiž, že když bude vrch holý, bude z něj mít lepší rozhled, což mu vyhovovalo. Jen mu trochu vrtalo hlavou, proč to pro něj ti lidé dělají. Nepojal žádné podezření, že se jedná o úskok s cílem uškodit mu, a tak proti kácení nic nepodnikl.

Když však byla pokácená polovina vrchu, všichni dřevorubci sešli k úpatí vrchu a dřevo zapálili. Bylo to v létě a po dlouhou řadu dnů panovalo teplé počasí. Vyschlé stromy rychle chytily a plameny se hnaly vzhůru po úbočí hory. Zuřící požár záhy zachvátil i dosud stojící les. Žár byl tak strašný, že to draka zaskočilo. Pokusil se vzlétnout, ale rozhodl se pozdě. Šlehající plameny mu popálily křídla, a tak spadl do hořícího lesa, kde uhořel.

Klatované i lidé z širokého okolí jásali, že se zbavili žravé obludy. Zničený les byl pro ně ničím proti škodám, které působil drak. Dračí popel, který zůstal na Prenetu, ovšem způsobil, že v místech, kde zbyl, dodnes nic kloudného neroste.

Konec ukázky

Table of Contents

Průvodce se představuje

O princezně, která přechytračila draka

Jak chytrý šohaj přemohl tři draky

O spáleném drakovi