Austin Kleon

JEĎ DÁL

Deset způsobů, jak zůstat kreativní v časech dobrých i zlých

First published in the United States under the title: KEEP GOING: 10 Ways to Stay Creative in Good Times and Bad

Copyright © 2019 by Austin Kleon

Published by arrangement with Workman Publishing Co., Inc., New York.

Podle anglického originálu Keep Going: 10 Ways to Stay Creative in Good Times and Bad vydalo v edici Briquet nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2019. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Růžena Svobodová

Odpovědná redaktorka Vendula Kůrková

Šéfredaktor Marek Vlha

Sazba Stará škola (staraskola.net)

Úprava obálky, obrázků a písma Radek Petřík

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: melvil.cz/kniha-jed-dal]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

Sdílejte s hashtagem #jeddal

© Jan Melvil Publishing, 2019

ISBN 978-80-7555-081-1

VĚNOVÁNO MEGHAN + OWENOVI + JULESOVI

(DŮVOD, PROČ NEPŘESTÁVÁM)

Z KONVERZACE NA TITANIKU

„Myslím, že potřebuju zůstat kreativní, ne abych někomu něco dokázal, ale protože mi to prostě dělá radost… Myslím, že snažit se být kreativní a stále se něčím zaměstnávat má hodně společného s udržováním se při životě.“

— Willie Nelson

TUTO KNIHU JSEM NAPSAL, PROTOŽE JSEM SI JI POTŘEBOVAL PŘEČÍST

Před pár lety jsem každé ráno po probuzení pročítal na mobilu novinové titulky a měl u toho pocit, že svět přes noc zhloupl a zhrubl. Také jsem víc než deset let psal a tvořil, ale nezdálo se, že by to pro mě bylo časem snazší. Nemá to být časem snazší?

Všechno se zlepšilo, když jsem se smířil s faktem, že to nemusí být snazší nikdy. Svět je bláznivé místo. Kreativní práce je těžká. Život trvá krátce a umění trvá dlouho.

Ať už překonáváte syndrom vyhoření, začínáte, začínáte znovu nebo slavíte kolosální úspěch, trápí vás stejná otázka: Jak jet dál?

Tato kniha je seznamem deseti věcí, které pomohly mně. Napsal jsem ji hlavně pro spisovatele a umělce, ale věřím, že stejné principy využije každý, kdo se snaží vést smysluplný a produktivní kreativní život, včetně podnikatelů, učitelů, studentů, aktivistů a důchodců. Mnohé z nich jsou nápady, které jsem sebral u jiných. Doufám, že některé z nich rádi seberete zase vy mně.

Pravidla tu samozřejmě nenajdete. Život je umění, ne věda. Cesta je pro každého jinak dlouhá. Vezměte si, co potřebujete, a zbytek nechte stranou.

Nezastavujte se a dávejte na sebe pozor.

Udělám to stejně.

Dny užívejte jeden po druhém

„Nikdo z nás neví, co se stane. Neztrácejte čas starostmi o budoucnost. Vytvořte tu nejkrásnější věc, co dovedete. Snažte se o to každý den. To stačí.“

— Laurie Anderson

Kdykoli někdo začne o „cestě tvoření“, protočím panenky.

Zní mi to příliš vznešeně. Příliš hrdinsky.

Jedinou cestou tvoření, kterou chodívám já, jsou ty tři metry mezi zadním vchodem do domu a ateliérem v mé garáži. Tam si sednu ke stolu, a zírám na prázdný list papíru a říkám si: „Nedělal jsem právě tohle i včera?“

Když pracuji na svém umění, necítím se při tom jako Odysseus. Spíš jako Sisyfos, když tlačil balvan do kopce. Při práci si nepřipadám jako Luke Skywalker. Spíš jako Phil Connors ve filmu Na Hromnice o den více.

Pokud ho neznáte nebo potřebujete osvěžit paměť, Na Hromnice o den více je komedie z roku 1993, ve které Bill Murray coby moderátor počasí Phil Connors uvízne v časové smyčce, takže se každé ráno probouzí do 2. února ve městě Punxsutawney v Pensylvánii, domově proslulého sviště Phila. Ten dokáže předpovědět, jestli bude následujících šest týdnů zima, podle toho, zda vidí nebo nevidí svůj stín. Moderátor Phil Punxsutawney nesnáší, takže se pro něj stane jakýmsi očistcem. Vyzkouší snad všechno, ale nedaří se mu odjet z města ani z 2. února. Zima je pro Phila nekonečná. Ať dělá, co dělá, každý den se budí ve stejné posteli do stejného dne.

Ve chvíli čirého zoufalství se Phil obrátí na partu ožralů na baru v kuželkárně a zeptá se jich: „Co byste dělali, kdybyste uvízli na místě, odkud není úniku, každý den byl stejný jako ten předchozí a nezáleželo na ničem, co uděláte?“

Phil musí na tuto otázku odpovědět, aby se zápletka filmu pohnula dál, ale na stejnou otázku musíme odpovědět i my, aby se pohnula zápletka našeho života.

Myslím, že to, jak zodpovíte tuto otázku, je vaše umění.

Nejsem první, kdo tvrdí, že Na Hromnice o den více je alegorií života s velkým A. Režisér a scenárista tohoto filmu Harold Ramis vzpomínal, že dostal nespočet dopisů od kněžích, rabínů a mnichů, kteří velebili jeho duchovní poselství a spojovali ho každý se svým náboženstvím. Já si ale myslím, že tento film je obzvlášť relevantní pro lidi, kteří se chtějí věnovat tvůrčí práci.

Proč si to myslím? Protože tvůrčí život není lineární. Není to rovná čára z bodu A do bodu B. Je to spíš smyčka nebo spirála, na které se stále znovu vracíte na startovní čáru. Pokaždé, když něco dokončíte. Nezáleží na tom, jak moc se vám to podaří nebo jak velkého úspěchu dosáhnete, stejně nikdy tak úplně nedorazíte do cíle. Pro kreativního člověka kromě smrti neexistuje žádná cílová čára nebo odchod do důchodu. „Dokonce i tehdy, když dosáhnete velikosti,“ píše hudebník Ian Svenonius, „ti nejnepatrnější z kritiků se stejně zeptají: ‚A co dál?‘ “

Skutečně plodní umělci, které znám, mají na tuto otázku vždy odpověď, protože se dopracovali ke každodenní praxi, tedy k opakovatelným postupům tvorby, které je izolují od úspěchů, neúspěchů a ostatního chaosu vnějšího světa. Všichni přišli na to, čím chtějí trávit svůj čas, a tomu se věnují každý den, ať se děje cokoli. Ať už se jejich poslední výtvor setkal s celosvětovým zavržením, lhostejností, nebo s uznáním, vědí, že další den zase vstanou a budou pracovat.

Máme nad svými životy tak málo kontroly. Jedinou věcí, kterou můžeme opravdu ovlivnit, je to, čím naplníme své dny. Na čem pracujeme a jak na tom pracujeme. Možná se vám to zdá přehnané, ale já vážně věřím, že chcete-li tvořit umění, to nejlepší, co můžete udělat, je předstírat, že jste Phil v Na Hromnice o den více. Včerejšek je za vámi, zítřek možná nikdy nepřijde, takže je tu jen dnešek a to, jak s ním naložíte.

„Jeden den vydrží bojovat každý,“ stojí v jedné pasáži z knihy zamyšlení pro abstinující alkoholiky Twenty-Four Hours a Day (Dvacet čtyři hodin denně) od Richmonda Walkera. „Teprve když sečteme tíhu těch dvou nesnesitelných věčností, včerejška a zítřka, začneme se pod ní hroutit. Dnešek není tím, co nás dohání k šílenství. To až pocity lítosti a hořkosti nad něčím, co se stalo včera, nebo strach z něčeho, co může přinést zítřek. Proto se snažme dělat, co je v našich silách, a žít dny jeden po druhém.“

Na cestě tvoření vás nečeká vavřínový věnec triumfujícího hrdiny ani pohádkový konec. Skutečná cesta tvoření je ta, na které se každé ráno budíte jako Phil, který má zase další práci.

„Jak trávíme naše dny, tak samozřejmě trávíme celý život.“

— Annie Dillardová

Stanovte si denní rutinu

„Spoléhat se na řemeslo a rutinu je mnohem míň sexy než být umělecký génius. Ale je to excelentní strategie, jak se vyhnout zešílení.“

— Christoph Niemann

Budete mít dny dobré i dny špatné. Dny, kdy se budete cítit inspirováni, a dny, kdy budete chtít skočit z okna. (A taky dny, u kterých nedokážete určit, do které z těchto skupin vlastně patří.)

Denní rutina vás dostane skrz každý den a pomůže vám z něj vytěžit maximum. „Program chrání před chaosem a rozmary,“ píše Annie Dillardová. „Je to síť na chytání dnů.“ Když nevíte, co dál, vaše rutina vám to poví.

Když nemáte moc času, rutina vám pomáhá využít to málo, co máte. Když máte času habaděj, rutina znamená jistotu, že s ním nebudete plýtvat. Já psal v době, kdy jsem jezdil do zaměstnání, v době, kdy jsem pracoval z domu, i v době, kdy jsem se staral o malé děti. Tajemství psaní za všech těchto podmínek spočívá v tom, že jsem měl program a držel se ho.

Mason Currey ve své knize Daily Rituals (Denní rituály) představuje rutiny 161 kreativních lidí: kdy se budili, kdy pracovali, co jedli, co pili, jak prokrastinovali atd. Je to divoká koláž lidského chování. Už jen číst si o zvycích spisovatelů je jako navštívit zoo. Kafka psával do noci, když jeho rodina spala. Plathová psala ráno, než se její děti vzbudily. Balzac vysrkl padesát šálků kávy denně. Goethe čichal ke shnilým jablkům. Steinbeck musel ořezat dvanáct tužek, než se pustil do práce.

Je nepochybně zábavné číst o rutinách a rituálech kreativních lidí, po chvíli je vám ale jasné, že neexistuje žádná dokonalá, univerzální rutina kreativní práce. Currey píše: „Denní rutina člověka je vysoce idiosynkratickou sbírkou kompromisů, neuróz a pověr, která vzniká metodou pokusu a omylu a je ovlivňována škálou vnějších podmínek.“ Nemůžete si prostě vypůjčit denní rutinu svého nejoblíbenějšího umělce a čekat, že bude fungovat i pro vás. Různí lidé mají den naplněný různými povinnostmi – máme různá zaměstnání, rodiny, společenský život – a různí kreativní lidé mají různý temperament.

Abyste si nastavili svou vlastní rutinu, musíte strávit nějaký čas pozorováním svých dnů a nálad. Kde jsou ve vašem programu volná místa? Co byste ze svého dne mohli vyškrtnout, abyste získali více času? Jste ranní ptáče, nebo noční sova? (Znám velmi málo lidí, co rádi pracují odpoledne. „Protiví se mi tahle smíšená denní doba, ani den, ani noc,“ napsal Charles Dickens.) Existují nějaké směšné rituály či pověry, které vás dostanou do kreativní nálady? (Tato slova píšu tužkou, která vypadá jako cigareta, visící mi ze rtů.)

Počítám, že některým lidem připadá striktní rutina jako vězení. Ale nemusíme si to tu v jistém smyslu odkroutit všichni? Když byl rapper Lil Wayne ve vězení, přistihl jsem se, že mu závidím jeho denní rutinu. Vstával v 11 hodin, vypil kávu, telefonoval, osprchoval se, četl poštu od fanoušků, naobědval se, telefonoval, četl si, psal, navečeřel se, dělal kliky, poslouchal rádio, četl si a šel spát. „Páni, vsadím se, že bych toho zvládl napsat hodně, kdybych šel do basy,“ říkal jsem v žertu manželce. (Když jsem navštívil Alcatraz, napadlo mě, že by z něj byla dokonalá spisovatelská kolonie. To by byl pohled!)

Trocha toho vězení – pokud si ho naordinujete sami – vás může osvobodit. Rutina neomezuje tolik vaši svobodu, spíš vám ji dává – díky tomu, že vás chrání od životních výkyvů „jednou dole, jednou nahoře“ a pomáhá vám využít omezené množství vašeho času, energie a talentu. Rutina stanovuje správné zvyky, které mohou vést k nejlepším výkonům.

Nejlepší na tom všem podle mě je, že když všechny vaše dny vypadají víceméně stejně, ty dny, které tak nevypadají, jsou o to zajímavější. Není nad starý dobrý útěk z vězení a chození za školu není taková zábava, pokud do školy vůbec nechodíte.

Jak vaše denní rutina vypadá, není tak podstatné. Podstatné je to, že nějakou rutinu máte. Poskládejte si svou vlastní rutinu, většinu dní se jí držte, čas od času od ní pro zábavu utečte a upravujte ji podle potřeby.

„Kocoviny si plánuji rok dopředu.“

— John Waters

Pište si seznamy

„Píšu si seznamy, abych držela na uzdě úzkost. Když si sepíšu patnáct věcí, co mám udělat, opustí mě ten neurčitý, otravný pocit, že potřebuji udělat obrovské množství věcí, u nichž všech hrozí, že na ně zapomenu.“

— Mary Roachová

Seznamy vnášejí do chaotického vesmíru řád. Já miluju seznamy. Kdykoli si potřebuju uspořádat život, napíšu si seznam. Seznam dostane všechny nápady ven z vaší hlavy a vyčistí mentální prostor, takže jste skutečně schopní s nimi něco podniknout.

Když je toho na mě moc, vracím se ke staromódnímu seznamu úkolů. Sepíšu si dlouhý seznam všeho, co je třeba udělat. Vyberu si tu nejpalčivější položku a zapracuju na ní. Pak ji ze seznamu vyškrtnu a vyberu si další. Proces opakuji.

Někteří z mých oblíbených umělců si píšou seznamy věcí k namalování. David Shrigley si na každý týden předem sepíše padesát věcí, co potřebuje namalovat. Když má tento seznam, nemusí pak v ateliéru ztrácet čas přemítáním nad tím, kde začít. Říká: „Za ty roky jsem se naučil prostou věc, a sice že člověk musí mít startovní bod. Jakmile tento startovní bod má, práce se dělá sama.“

Leonardo da Vinci si psal seznamy věcí, které se potřeboval naučit. Ráno vstal z postele a sepsal si vše, co se ten den chtěl naučit.

Když přijdu na něco, co hodlám v budoucnu udělat, ale nemám na to zrovna čas, přidám si to na seznam, který expert na produktivitu David Allen nazývá seznam „někdy/možná“. Spisovatel Steven Johnson tyto položky ukládá do dokumentu, kterému říká „soubor jisker“. Pokaždé když ho něco napadne, přidá to do tohoto souboru, ke kterému se pak každých pár měsíců vrací.

Někdy je důležité udělat si seznam věcí, které dělat nebudete. Členové punkové kapely Wire se nikdy nemohli shodnout na tom, co se jim všem líbí, ale dovedli se shodnout na tom, co se jim nelíbí. Takže si v roce 1977 sedli a sepsali seznam pravidel: „Žádná sóla; žádné ozdoby; když dojdou slova, skončit; nekončit sborovým zpěvem; nepřepálit to; držet se podstaty; žádné amerikanismy.“ Tento seznam definoval jejich hudbu.

Když se potřebuju o něčem rozhodnout, dělám si seznam pro a proti. V roce 1772 to Benjamin Franklin vysvětlil svému příteli Josephovi Priestlymu takto: „Rozděl půl listu papíru uprostřed čárou na dva sloupce, jeden nadepiš Pro a druhý Proti.“ Když se Charles Darwin rozhodoval, zda se má oženit, sepsal si seznam pro a proti.

Když mám po ránu blok a nevím, o čem psát do deníku, vytasím svou verzi seznamu pro a proti. Uprostřed stránky nakreslím čáru a do jednoho sloupce zapíšu, za co jsem vděčný, a do druhého sepíšu věci, se kterými potřebuji pomoct. Je to papírová modlitba.

„Seznam je sbírka s jistým účelem,“ píše designér Adam Savage. Rád se na konci každého roku ohlížím zpět na cestu, kterou jsem ušel, takže si sestavím seznam „Top 100“ nejlepších výletů, životních událostí, knih, nahrávek, filmů atd. Ukradl jsem tento zvyk autorovi komiksů Johnu Porcellinovi, který zveřejňuje seznam „Top 40“ ve svém magazínu King-Cat. (John je také velkým seznamátorem. Vytváří si dlouhé seznamy příběhů a kreslených nápadů pro magazín předtím, než skutečně sedne a nakreslí je.) Každý takový seznam je jako organizovaný deník daného roku. Pomáhá mi podívat se na předchozí roky a vidět, co se změnilo a co ne.

Když se potřebuji duchovně srovnat, píšu si svou vlastní verzi desatera, seznam o dvou částech: „Činit budeš“ a „Činit nebudeš“. Když o tom tak přemýšlím, tahle kniha je také takovým seznamem.

„Tvůj seznam je tvou minulostí a tvou budoucností. Měj ho vždy při sobě. Urči si priority: dnes, za týden a časem. Jednoho dne zemřeš a nějaké položky na tvém seznamu zůstanou, ale dokud jsi naživu, seznam ti pomáhá dát pořadí věcem, které ve svém omezeném čase můžeš zvládnout dokončit.“

— Tom Sachs

„Každý den zakonči a pak se s ním rozluč… Udělal jsi, co jsi mohl. Nepochybně se do něj vetřely i nějaké absurdity a omyly. Zapomeň na ně tak rychle, jak jen umíš. Zítra je nový den. Začneš ho dobře, poklidně a s dobrou náladou, aniž by na tebe doléhaly staré nesmysly.“

— Ralph Waldo Emerson

Každý den zakončete a pak se s ním rozlučte

Ne každý den vyjde tak, jak bychom si přáli. Všechny rutiny a seznamy jsou plné ambicí. „Potápíš se pro perly,“ řekl Jerry Garcia, „ale někdy najdeš jen škeble.“

Důležité je vydržet až do konce dne, ať se děje cokoli. Ať už je to jakkoli zlé, prokousejte se tím až na konec, protože tak se dostanete k zítřku. Poté, co strávil den se svým pětiletým synem, napsal si Nathaniel Hawthorne do deníku: „Zbavili jsme se tohoto dne, jak jsme jen uměli.“ Některých dní se prostě jen musíte zbavit, jak nejlépe dovedete.

Když slunce zapadá a vy se ohlížíte za uplynulým dnem, nebuďte na sebe moc přísní. Trocha odpuštění sobě samému vás hodně posune. Než ulehnete do postele, sepište si seznam všeho, co se vám podařilo, a seznam věcí, které chcete zvládnout příští den. Pak na to všechno zapomeňte. Práskněte sebou na polštář s čistou hlavou. Zatímco spíte, nechte pracovat své podvědomí.

Den, který se vám teď zdá promarněný, se později může ukázat jako smysluplný, užitečný či krásný. Když byl tvůrce videoher Peter Chan mladý, miloval kreslení, ale své „špatné“ kresby vždy zmačkal v záchvatech frustrace. Jeho otec ho přesvědčil, že když ty „špatné“ kresby nebude mačkat a vyhodí je tak, jak jsou, vejde se jich do koše víc. Po otcově smrti našel Chan v jeho pozůstalosti složku s popiskem „Peter“. Když se do ní podíval, zjistil, že je plná jeho starých, vyhozených kreseb. Otec se mu vždycky vkradl do pokoje a z koše zachránil kresby, které za to podle něj stály.

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Tuto knihu jsem napsal, protože jsem si ji potřeboval přečíst

(1) Každý den je den sviště