Přeložila:

KRISTINA VOLNÁ

Barbara Cartland: Love by the Lake

Vydání první

Copyright © 2007 by Cartland Promotions

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2019 jako svou 2296. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Love by the Lake vydaného

nakladatelstvím Barbaracartland.com. Ltd., v roce 2007

Český překlad © 2019 Kristina Volná

Odpovědná redaktorka Jana Markusová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2019 Martina Černá

Přebal a vazba © 2019 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1185-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1186-9 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2019

Barbara Cartland

FALEŠNÁ GUVERNANTKA

Láska je jak posvátný plamen,

co plápolá na věky věků.

Osud lásky neoklamem,

to není dáno člověku.

Pravá láska mluví mírně

a nikdy nám neklade nástrah.

Pravá láska dává upřímně

a pomáhá nám překonat strach.

Pravá láska nespoutává

a nikdy není přelétavá.

Pravá láska o nic nežádá

srdce, které má tak ráda.

Prastará lidová píseň, která vždy

patřila k mým nejoblíbenějším.

Barbara Cartland

Kapitola 1.

1873

„Pán vás chce vidět, mylady.“ Komorná strčila hlavu do dveří.

Lolita k ní vzhlédla a povzdechla si. Okamžitě věděla, co to znamená.

Její nevlastní otec vstoupil do pokoje ve chvíli, kdy se ji Murdock Tanner pokusil políbit. Zuřivě se mu bránila a právě v tom okamžiku ho uhodila do tváře.

Podařilo se jí uniknout, běžela nahoru do své ložnice.

Bylo jí však naprosto jasné, že teď bude následovat výbuch.

Murdock Tanner byl nesmírně bohatý člověk a pro jejího nevlastního otce Ralpha Pirana, úspěšného námořního magnáta, byl velmi důležitý.

Ralph Piran vydělal velké jmění na nových parolodích, které denně brázdily Atlantik směrem do New Yorku a dalších koutů světa. Protože však byl chamtivý, chtěl stále více. Z toho důvodu se oženil s Lolitinou matkou, když její předchozí manžel, hrabě z Walcottu a Vernonu, nečekaně zemřel.

Hrabě měl nehodu. Jeho kočár jel příliš rychle, narazil do jiného a převrátil se. Jeden z koní spadl na hraběte. Kdyby byl býval nehodu přežil, zůstal by mrzákem, což by pro něj bylo neúnosně kruté. Lolita proto považovala spíš za štěstí, že zemřel okamžitě, aniž by si uvědomil, co se stalo.

Dívka a její matka však zůstaly zcela bez peněz.

Hrabě rád sázel, a i když velmi miloval svou ženu, která na něj měla v mnoha ohledech dobrý vliv, nedokázala ho zadržet, když měl možnost vsadit na koně, hrát karty nebo cokoli podobného.

Po pohřbu si hraběnka s Lolitou promluvila, marně se pokoušely najít východisko ze složité situace. Pomoc od příbuzných čekat nemohly, se svou rodinou, která žila na severu Anglie, hraběnka postupně přerušila styky už po svatbě. Její zesnulý manžel žádné příbuzné neměl.

Pozemky Walcottů i Vernonů se spojily před třemi sty lety, hrabě však zřídkakdy používal obě jména, připadalo mu to nepraktické. Sám si tedy říkal hrabě z Walcottu, ale rodina používala společné jméno Vernonovi.

Kromě rodového jména, historie plné ušlechtilých činů a noblesních státníků a drobného příjmu neměl hrabě žádný majetek.

Rodina měla jen tak tak peněz, aby si mohla dovolit malý dům na okraji Londýna. Protože šetřili a hrabě měl ve hře občas šťastnou ruku, mohli si každoročně zaplatit i dovolenou v cizině. Hrabě však příliš často vyhledával kasina v Baden-Badenu a Monte Carlu. Vracel se pak domů chudší, než když odjížděl.

Někdy samozřejmě vyhrál. A protože miloval svou ženu i dceru, kupoval jim za vyhrané jmění drahé dárky – které pak později musely zase prodat.

Matka i dcera ho však i přesto milovaly, protože kromě této slabosti byl dokonalý gentleman.

Nic takového se však nedalo říci o Lolitině nevlastním otci.

Její matka ale Ralpha Pirana odmítnout nemohla.

Byl celkem pohledný, i když ne tak jako hrabě. Jeho otec býval kapitánem na lodi, a to znamenalo, že se Ralph pohyboval na moři prakticky od narození. Jeho matka byla dcerou advokáta, který svého vnuka naučil vše o penězích. A už tehdy se Ralph rozhodl, že jednou bude bohatý.

Byl bystrý, proto už jako pětadvacetiletý měl takové bohatství, že mu lidé záviděli.

Brzy se rozhodl, že jeho staří přátelé už pro něj nejsou dost dobří.

Chtěl zářit ve vyšší společnosti, stejně jako zářil mezi svými obchodními partnery, a jakmile se seznámil s hraběnkou z Walcottu, našel odpověď na otázku, která ho trápila už od školy.

Hraběnka byla po smrti svého muže velice smutná, ale to Ralpha Pirana neodradilo. Pokud jí mohl udělat radost bohatstvím, byl připraven tak učinit. Toužil také po synovi, jemuž by odkázal svůj rostoucí podnik, toto přání se mu ale, bohužel, nesplnilo.

Jistou záplatou na tento problém bylo, že Lolita byla ve svých sedmnácti výjimečně krásná a on mohl říkat všem, s nimiž se ve světě obchodu setkal: „Musím vám představit svou nevlastní dceru, lady Lolitu Vernonovou.“

Letos bylo Lolitě osmnáct a nevlastní otec se rozhodl, že to oslaví celá londýnská smetánka.

Koupil rozlehlý a majestátní dům na Berkeley Square a plánoval v něm uspořádat velký ples u příležitosti uvedení Lolity do společnosti. Byl pevně rozhodnut, že to bude nejúžasnější ples v celé sezoně.

Jenže pak koncem dubna utrpěla Lolitina matka, která organizovala všechny přípravy, mrtvici. Ani lékaři nedokázali vysvětlit, proč se to stalo. Upadla do kómatu, z něhož ji nedokázali probudit ani ti nejlepší a nejdražší doktoři.

To samozřejmě zcela zhatilo všechny plány na Lolitino uvedení do společnosti. Bylo zcela nepředstavitelné, aby se ples odehrál v domě, kde ležela v bezvědomí. Rovněž to znamenalo, že Ralph Piran musel najít mezi přítelkyněmi své ženy někoho, kdo by Lolitě dělal gardedámu, až se objeví ve společnosti.

Rozhodně se nechtěl vzdát společenského života, protože mu to pomáhalo i v obchodě. Ve společnosti sice stále převládal názor, že by gentleman neměl nikdy klesnout tak hluboko, aby se věnoval obchodu, Ralph Piran však chtěl být uznáván.

Věřil, že je tak bohatý, aby si mohl koupit pozici ve společnosti, po níž tak toužil.

Kromě obrovského bohatství byla největším vkladem jeho nevlastní dcera.

On sám vypadal k světu. Byl vysoký, tmavovlasý a měl pěknou tvář. Oblékal se u nejdražších londýnských krejčích, a když vstoupil do klubů jako White’s Club nebo Boodle’s, byl schopný zapadnout mezi jejich členy, aniž by se kdokoli ptal, co tam dělá.

S pozváními na společenské akce to ovšem tak snadné nebylo. Řada hostitelek měla velice v oblibě hraběnku z Walcottu. Když ochořela, zvaly Lolitu na obědy, večeře i plesy, které pořádaly, jejího nevlastního otce se však pozvání netýkala.

Uvnitř kvůli tomu zuřil, nedával však navenek nic najevo a ze všech sil se nažil, aby se objevoval na jiných akcích, kam byly pozvány i ty dámy, jež před ním kdysi zabouchly dveře.

Lolita dobře věděla o dárcích, které její nevlastní otec posílá matkám jejích přátel, a chápala, že by ho rozhodně nikam nezvaly, pokud by se o to nepřičinil svými penězi.

Ralph Piran byl velmi umanutý a koncem května už navštívil celou řadu večírků, na něž rok předtím pozvání nedostal.

Podařilo se mu velmi taktně a noblesně získat, po čem tak toužil.

Muži ho poplácávali po zádech a říkali mu, že je „výtečný chlapík“. Půjčovali si od něj totiž tisíce liber a on měl stále otevřenou peněženku.

Právě byl na dobré cestě uzavřít dohodu, díky níž by se stal majitelem celé rybářské flotily, kterou si vždy přál získat.

Byla to ovšem drahá investice, a tak se musel obrátit na několik přátel, kteří stejně jako on rádi násobili zisky a zvyšovali počet lodí, které vlastnili.

Murdock Tanner byl už po několik let významným hráčem na poli loďařského průmyslu. Kdyby se on a jeho přátelé stali společníky, ovládli by moře a oceány, které pokrývaly tři čtvrtiny zemského povrchu.

Murdock Tanner stárl a stejně jako Ralph Piran neměl syna. Už dokonce několikrát naznačil, že by se Ralph mohl stát jeho dědicem.

Ralph Piran vstoupil do haly domu na Berkeley Square a zamířil do své pracovny.

V tu chvíli uslyšel Lolitin výkřik.

Netušil, co se děje, dokud neotevřel dveře. Pak spatřil, jak se Lolita srdnatě brání Murdocku Tannerovi. Stál ve dveřích jako přibitý k zemi, když Lolita vyťala Murdockovi políček.

Využila toho, že se potřeboval vzpamatovat, vyškubla se mu a vyběhla ze dveří. Slyšel její kroky, když rychle přeběhla halu a utíkala nahoru po schodech.

Ralph Piran s omluvou přiskočil k Murdocku Tannerovi a nabídl mu sklenici šampaňského vína.

Lolita vběhla do svého pokoje, práskla za sebou dveřmi a klesla na židli k toaletnímu stolku. Pohlédla do zrcadla na své rozcuchané vlasy.

Jak jen se opovážil mne políbit? zuřila. Kdyby tu byla mamá, byla by bez sebe zlostí.

Než ochořela, opakovala Lolitina matka své dceři stále dokola, jak se má debutantka správně chovat.

„Musíš být tichá, skromná a zdvořilá, drahoušku,“ říkala jí. „A nikdy nesmíš udělat nic, čím by ses dostala do řečí.“

„Co tím myslíte, mamá?“ ptala se Lolita.

Její matka na okamžik zaváhala. „Jak jsem pochopila, některé dívky dovolují mužům, aby se k nim chovali velmi důvěrně. Nikdy bys neměla jít s mužem sama do zahrady nebo do pokoje, kde nikdo není.“

„Chcete říci, mamá, že by se mne mohl pokusit políbit?“

„Gentleman by se o něco takového pokusit neměl,“ odvětila její matka. „Na druhou stranu některé dívky samy muže v jejich počínání podporují. Za mých mladých let by něco takového svědčilo o velmi špatném vychování.“

Usmála se. „Přála bych ti, aby ses provdala za někoho okouzlujícího a z dobré rodiny, jako byl tvůj otec.“

Lolita byla dost chytrá na to, aby si uvědomovala, že se ji matka snaží varovat před muži, s nimiž se Ralph Piran stýkal kvůli svému obchodu. Ona sama se s nimi musela vídat, protože se s ní nevlastní otec rád chlubil.

Podle jejího mínění byli poněkud obhroublí a chovali se nepřiměřeně důvěrně. Starší ji brali za bradu a říkali jí, že je tak půvabná, že by dokázala zlomit srdce všem mužům ve městě. A ti mladší jí zase příliš pevně svírali ruku, a kdyby s ní tančili, tiskli by si ji příliš k tělu.

To se však nikdy nestalo, protože je přátelé její matky ani ti, kterým její nevlastní otec tajně pomáhal, na plesy nezvali.

Lolita si všechny plesy velmi užívala, přesto však myslela na to, o kolik by byly zajímavější, kdyby ji doprovázela matka.

Dívka dobře věděla, že kvůli bohatství nevlastního otce si o ní povídají všechny matrony, které na plesech seděly mimo parket. Rovněž s ní chtělo tančit mnoho mladíků, kteří by jinak dali přednost starší ženě.

Byla dost chytrá na to, aby si uvědomila, co se stane, když se někdo dozví, jak bohatý její nevlastní otec je. Obyčejně jí muži skládali špatně uvěřitelné komplimenty a neobratně skrývali, že by chtěli být pozváni do jejich domu na Berkeley Square.

Když matka onemocněla, Lolita musela začít plnit roli hostitelky. Doufala, že obchodní schůzky proběhnou ve městě, ale Murdock Tanner, který přijel za obchodem, bydlel s nimi už třetí den v domě.

Už v první chvíli, kdy ho uviděla, přišel jí hrubý a neotesaný, chovala se však k němu mile, protože věděla, že je pro nevlastního otce důležitý.

Záhy jí ovšem sdělil, že „je velmi povedená“ a že její oči září jako diamanty. A dokonce naznačil, že by jí rád nějaké věnoval.

Lolita se chovala zdvořile, odpuzoval ji však jeho zhýralý výraz ve tváři, způsob, jakým jedl, i poznámky, které pronášel. Nevlastnímu otci se možná podaří prorazit do vyšší společnosti, Murdocku Tannerovi však zůstanou dveře zavřené. Byl hrubý a obscénní a ze způsobu, jakým jedl, Lolita pochopila, že ho nikdy nikdo neučil etiketu.

Nevlastní otec však o něm hovořil s respektem a obdivem a Lolitě nikdo nemusel říkat, jak bohatý Murdock Tanner je.

Vyhýbala se mu, jak jen to šlo. Předchozího večera měl opět večeřet v jejich domě, Lolita však byla pozvána na malý večírek, který pořádala jedna z matčiných přítelkyň.

Dívka se náramně bavila. Vrátila se ovšem brzy a už byla v polovině schodiště, když zaslechla, jak Murdock Tanner a nevlastní otec vyšli z pracovny. Tanner mluvil hlasitě a jeho nepříjemný hrubý hlas se rozléhal po celém domě.

Lolita vyběhla zbytek schodů, a když dorazila na podestu, uslyšela, jak Tanner zakopl a hrubě zaklel. Uvědomila si, že toho patrně příliš vypil.

Je to odporný člověk, řekla si pro sebe, rychle zamířila do svého pokoje a zamkla se.

Ráno nesešla dolů na snídani, dokud se neujistila, že je nevlastní otec pryč. Měla v plánu poobědvat s přáteli a byla za to ráda, protože se bála, aby se otčím nevrátil s Tannerem.

Když se vrátila domů, zjistila, že v přízemí nikdo není, a tak zamířila do otčímovy pracovny, aby si vzala noviny, které vždy nechával na stoličce před krbem.

Otevřela dveře a ke svému úžasu zjistila, že je uvnitř Murdock Tanner. Stál tam a hleděl z okna.

Jakmile vstoupila, otočil se a zamířil k ní. Ptal se, kde byla, že ji předchozího večera neviděl.

„Byla jsem na večírku,“ odvětila Lolita. „Nic velkého, ale dobře jsem se bavila.“

„To vám rád věřím.“ Tanner se zasmál. „Jste krásná jako obrázek a jistě jste tam zamotala hlavu všem mužům. Kolik z nich vás políbilo?“

Lolitě jeho poznámka připadala urážlivá. „Ani jeden. Něco takového mužům nedovoluji.“

„Pak se však ubíráte o velmi příjemný zážitek. Ukážu vám, drahoušku, jak se to dělá.“

K jejímu překvapení ji objal a přitáhl si ji k sobě.

Na okamžik nemohla ani uvěřit, že se něco takového děje. Pak se mu začala bránit, ale zjistila, že je velice silný. Svíral ji pevně a ona pochopila, že ji opravdu chce políbit. Vycítila, že se mu líbí její zdrženlivost, přesto se však rozhodl prosadit vlastní vůli.

„Ne! Ne!“ zvolala, když se jeho rty dotkly její tváře.

S vynaložením všech sil osvobodila jednu ruku a uhodila ho do tváře.

Právě se vzpamatovával z úderu, když si uvědomil, že někdo vešel do dveří. Uvolnil sevření, Lolita se mu vytrhla a rozběhla se do svého pokoje.

Bylo jí to tak nepříjemné, že si hned umyla tvář i ruce. Cítila, jako by s vodou odplouvaly i pocity odporu, které v ní vyvolal.

Rozhodla se, že nesejde dolů, dokud Tanner neodejde.

Pak pro ni poslal nevlastní otec a ona jen doufala, že už je sám. Aby se ujistila, zeptala se komorné: „Je tu ještě pan Tanner?“

„Ne, mylady, odešel před chvílí.“

Lolita měla pocit, že jen stěží může odmítnout setkání s otčímem, když pro ni poslal, na druhou stranu však tušila, že to nebude příjemný rozhovor.

Upravila si vlasy a uhladila šaty, jako by se snažila setřást dotek Murdocka Tannera.

Pomalu sešla dolů a zamířila do otčímovy pracovny. Když vstoupila, seděl u psacího stolu a Lolita na první pohled pochopila, že má jednu ze svých „nálad“. Jeho zaměstnanci a sloužící se těchto momentů děsili. Zpočátku byl vždy ledově klidný a hovořil hlasem, který připomínal práskání bičem. Pak mluvil hlasitěji a ostřeji, až nakonec na nebožáka, který ho rozčílil, křičel.

Lolita mnohokrát viděla, jak silní muži zbledli, když se k nim takto choval, a mohla jen děkovat osudu, že její matka nikdy tento záchvat vzteku nezažila.

K matce se choval něžně, s láskou a respektem, tyto city se však, bohužel, nevztahovaly na Lolitu. Dívka už zažila několik nepříjemných hádek, a dokonce jednu situaci, v níž nevlastní otec téměř ztratil nervy. Teď ale při pohledu na něj měla pocit, jako by jí srdce sevřela ledová ruka. Bylo na první pohled zřejmé, že zuří.

Přešla ke krbu a on vstal od stolu a přistoupil k ní.

„Co sis, proboha, myslela, když ses chovala tak agresivně k mému příteli Murdocku Tannerovi?“ vyštěkl.

„On se choval agresivně ke mně.“

„Tím, že se tě pokusil políbit?“ zeptal se jí otčím. „U všech všudy, děvče, co se ti asi tak mohlo stát? Měla bys být poctěna, že tě obdivuje muž tak úspěšný a bohatý jako Tanner –“

„Ale já o jeho obdiv nestojím,“ skočila mu Lolita do řeči. „Je starý, ošklivý a nepříjemný – a nemá žádné právo na mne sahat.“

Ralph Piran se zasmál a nebyl to hezký zvuk.

„Myslíš si o sobě, že jsi bůhvíco,“ vyštěkl, „ale kdo to platí? Já. Myslíš, že by si tvoje matka mohla dovolit zaplatit šaty, které máš na sobě? Nebo ten další tucet, který máš nahoře ve skříni?“

Hlas mu zesílil. „Platím za tebe a jako můj partner se na tom podílí i Murdock Tanner. A nestrpím, aby ho nějaká hloupá malá holka urážela.“

Nyní už křičel a oči mu svítily tak, jako by v nich měl světélka.

„Nedovolím,“ dokázala ze sebe Lolita vypravit, „aby mne líbal Murdock Tanner – ani kdokoli jiný – pokud ho nebudu milovat. Právě to ode mne očekává moje matka.“

„Což ti ovšem teď říci nemůže,“ zvolal Ralph Piran. „A tak musíš poslouchat mne. Pokud tě chce Murdock Tanner líbat, neodmítneš ho, ale políbíš ho také.“

„Ať řeknete cokoli, nedovolím mu, aby se ke mně přiblížil,“ opáčila. „Je odporný. Dělá se mi zle jen z toho, když mne chytne za ruku.“

„Ty mi budeš odporovat, slečno Důležitá?“ vykřikl. „Tak já ti povím jednu věc a dobře mne poslouchej – jestli tě bude chtít Murdock Tanner políbit a ty ho odmítneš, zpráskám tě tak, že mu to ještě ráda dovolíš.“

Lolita slyšitelně zalapala po dechu, ale on pokračoval. „Je tu malá šance, že si tě bude chtít vzít za ženu. Pokud ano a ty ho odmítneš, dovleču tě k oltáři, i kdybys měla pozbýt smyslů jako tvoje matka.“

Při slovech vzít za ženu Lolita ztuhla, jako by se proměnila v kámen. Nemohla uvěřit svým uším. Přesto jí bylo jasné, že by o tom její otčím nemluvil, pokud by o tom předem neuvažoval.

Celá myšlenka byla tak šílená, že na něj dokázala jen mlčky zírat.

„Takové jsou mé rozkazy, a pokud neuposlechneš, následky budou velmi bolestivé.“

Přikročil k ní, jako by ji chtěl udeřit nebo s ní zatřást. Dívka vyjekla, rozběhla se přes pokoj ke dveřím a otevřela je. Přestože slyšela, že za ní cosi křičí, nezastavila se a běžela přímo k sobě do pokoje.

Zamkla za sebou dveře a vrhla se na postel. Po prožitém šoku se celá třásla.

Po několika minutách si uvědomila, že s tím, co se stalo, nemůže vůbec nic dělat. Vybavila si, že jí nebylo příjemné, jak na ni Murdock Tanner při svých častých návštěvách koukal. Tehdy si to nedovedla vysvětlit, ale nyní už chápala, že ji hodnotil, jako by byla zboží a on se rozhodoval, zda ho má koupit.

Uvědomila si, že pokud by ji opravdu chtěl za ženu, upevnilo by to postavení i majetek jejího otčíma, a ten – jak jí právě sdělil – udělá, co je v jeho silách, aby ji donutil Tannerovu nabídku přijmout.

Je to neuvěřitelné, nemožné, a já to neudělám, rozhodla se Lolita.

Neměla však ani nejmenší tušení, jak by tomu mohla zabránit. Bylo jí jasné, že otčím ani v nejmenším nepřeháněl, když jí hrozil, že použije násilí, kdyby se jeho přání nepodřídila.

Dívka zaslechla, jak bije chlapce na svých lodích, a jednou se dozvěděla i to, že k jednomu z nich museli povolat lékaře. Dříve Lolita těmto historkám nevěnovala pozornost.

Obchod jejího otčíma ji pranic nezajímal, nechtěla mít nic společného s čímkoli, co se jí netýkalo.

Dokud byla matka při smyslech, bylo to snadné. Jednoduše se spolu bavily o všem kromě Piranových obchodů.

Když matka hovořívala o svém manželovi, měla v očích něhu. Tón jejího hlasu Lolitě jasně napověděl, že ho stále miluje.

Jenže si vzala Ralpha Pirana kvůli mně, pomyslela si. Nesnesla představu, že bych byla chudá a nemohla si dovolit plesové šaty. A chtěla, abych se seznámila s podobnými lidmi, jaké znala ona, když byla v mém věku.

Přála si, aby mohla jít za matkou a vypovědět jí, co se stalo. Ale to nebylo možné. Nevěděla o sobě, pouze ležela se zavřenýma očima zcela v péči ošetřovatelek. A nezdálo se, že by se někdy měla znovu probrat k životu.

S mamá si promluvit nemohu, řekla si Lolita pro sebe. A nikdo jiný nepochopí, do jak strašné situace jsem se dostala.

A pak, téměř jako by to byla odpověď na její modlitbu, si uvědomila, že musí utéci. Pokud by zůstala, nakonec by svému nevlastnímu otci podlehla. Jestli se s ní bude chtít Murdock Tanner oženit, otčím ji podle svých vlastních slov dovleče k oltáři třeba v bezvědomí.

Co mám dělat, ptala se sama sebe, i když už odpověď na otázku znala.

Pak vstala a posadila se, aby svou situaci promyslela pečlivěji. Potřebovala se ujistit, že neudělá ani jedinou chybu. Kdyby totiž utekla a otčím by ji chytil, jistě by ho to rozzuřilo natolik, že by ji někam zamkl, aby jí znemožnil další pokus.

Pokud odejdu, uvažovala, bude to nadobro. Kam ale půjdu?

Často myslela na to, jak málo příbuzných má. Sestřenice a bratranci, o nichž její matka občas hovořívala, žili daleko v části Anglie, kde nikdy nebyla.

V duchu se probírala seznamem přátel, které si našla od chvíle, kdy jí bylo osmnáct. Bylo jí však jasné, že by nikdo z nich nešel do sporu s jejím otčímem.

Nemohla se obrátit ani na žádného mladíka. Rádi s ní tančili, lichotili jí, a dokonce občas poslali květiny, jenže ona měla celou dobu nepříjemný pocit, že jim jde spíše o její peníze než o ni samotnou. Kdyby je požádala, aby spolu utekli, zcela jistě by ji odmítli. A kromě toho ani ona nechtěla utíkat, neřkuli se provdat, za někoho z nich.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Motto

Kapitola 1.