Přeložila:

DANIELA ČERMÁKOVÁ

Mandy Baggot: Vánoce v New Yorku

Vydání první

Copyright © Mandy Baggot 2018

First published in 2018 by Ebury Press. Ebury Press is part of the Penguin

Random House group of companies.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2019 jako svou 2302. publikaci

Přeloženo z anglického originálu One New York Christmas, vydaného

nakladatelstvím Ebury Press, Londýn v roce 2018

Český překlad © 2019 Daniela Čermáková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Dana Chodilová

Ilustrace na přebalu © 2019 Martina Černá

Přebal a vazba © 2019 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1202-6 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1203-3 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2019

Mandy Baggot

Vánoce v New Yorku

Pro Rachel, která mě neustále podporovala

a pozvedávala na mysli, když jsem o Vánocích

v New Yorku psala v britském horku.

Jsi skvělá, zlato!

1

Tržiště v Appleshawu,

Wiltshire, Velká Británie

Lilo jako z konve a k tomu všemu byla ještě zima a stěrače tahače s návěsem Lary Weeksové ani zdaleka nezvládaly toto značně britské zimní počasí. Jednu míli. Ještě jim zbývala jedna míle, než dorazí na tržiště v její vesnici jménem Appleshaw, kde se každý druhý dům pyšnil doškovou střechou. Pak budou moct slavnosti začít.

Lara zesílila vyhřívání čelního skla i hudbu – Taylor Swiftová vyzpěvovala svou interpretaci „Last Christmas“ přes Bluetooth spojení – a soustředila se na silnici, z níž do kabiny vanul ledový dech. To „jim“ zahrnovalo dva náklaďáky řízené jí a Aldem. Aldo, její skoro brácha, ujížděl v tahači před ní a vezl ozdobený vánoční stromek plný zlatých, červených, zelených a fialkových zářících světýlek, které měla paní Fitchová právě ve speciální nabídce v zahradním centru. Pod stromem seděl celý ansámbl: Marie, Josef, dvě ovečky – které byly čím dál promočenější – místní mazlíček kozel Milo, pasáček a tři králové. Tři králové byli vnukové paní Fitchové, trojčata, jimž bylo nyní třináct a netvářili se tak úplně šťastně, že jsou navlečení ve zlatavém hábitu.

Tohle byl Aldův velký večer. Osmnáctiletý mladík čekal skoro celý svůj život, aby mohl řídit náklaďák Weeksovy nákladní přepravy v každoročním průvodu na prvního prosince, a teď konečně dostal svoji šanci. Před pár měsíci prošel testy a byla to Lara, která ho naučila všechno, co znal. Možná kromě toho, když se člověku houpe v kolébce malý Ježíšek a začnou padat kroupy… Proč místo toho nezačalo sněžit? Jak by mělo v prosinci. Lehký bílý poprašek, aby malebný Appleshaw působil spíš jako sváteční vánoční koláč než jednoduchá hořká čokoláda.

„Nejezdi moc rychle, Aldo. Prostě jenom popojížděj. Není kam spěchat,“ mumlala si Lara a natáhla se, aby Taylor Swiftovou ztlumila. Pohlédla na CB radiostanici na palubní desce. Nikdo, koho znala, je nepoužíval, kromě Gerryho přepravní společnosti, firmy jejího táty. Koupil dva zbrusu nové náklaďáky – Lara ten svůj pojmenovala Tina – poté co šly obchody výjimečně dobře, ale trval na tom, že zachová tenhle starodávný styl komunikace v podobě vysílaček. Je to tradice, říkal. Takže jo, byla tu sluchátka, která vypadala, jako že patří do nějakého muzea, spolu s USB porty a vestavěnou satelitní navigací. Lara vyndala vysílačku z jejího pouzdra a přiložila si ji k ústům.

„Aldo, slyšíš mě, přepínám.“

Sluchátko jí spadlo do klína, když vrátila obě ruce na volant, protože se viditelnost zhoršovala čím dál víc. Nevybavovala si, že by kdy bylo při průvodu tak příšerné počasí jako tohle. Venku možná nebude nikdo, kdo by se díval…

„Laro? Jsi to ty?“

Lara potřásla hlavou, když se ozval zvuk Aldova překvapeného hlasu. Stejně jako v případě řízení náklaďáku ho taky naučila používat vysílačku. Problém spočíval v tom, že si toho Aldo moc nepamatoval, pokud, jako v případě řízení nákladního vozu, do toho nebyl úplně blázen. Což zhruba zahrnovalo náklaďáky, fotbalové týmy a cokoliv od Marvelu. A v poslední době i bojová umění. Jestli bude tahle jeho posedlost pokračovat, možná bude muset navrhnout, aby zredukoval svou rozrůstající se sbírku Bruce Leea a zaměřil se na lehčí kung-fu, jako třeba na Karate Kida…

„Aldo, ano, jsem to já. Musíš jet pomaleji, přepínám.“

Ozvalo se praskání, jako by někdo mačkal alobal, a Lara se zadívala na svůj mobil, z jehož reproduktorů se momentálně linula hudba. Mohla by mu zavolat… ale jaká byla pravděpodobnost, že Aldo sáhne pro svůj telefon, místo aby použil handsfree?

„Jak mám přepínat pomaleji?“ ozvala se Aldova odpověď. „Z testu si na to nepamatuju, Laro.“

Přinutila se zhluboka nadechnout. Chová se přehnaně opatrně. Aldo bude v pohodě. Už zbývala jenom asi míle, jeli rychlostí ani ne patnáct mil za hodinu a ona byla přímo za ním. Co by se tak mohlo stát?

Lařin telefon se najednou rozzářil a na displeji se objevila fotka jejího přítele Dana. Byl to snímek pořízený v létě, kdy se ušklíbal, poté co ho přinutila zakousnout se do toho největšího kousku citronu po panáku tequily. Usmála se a stiskla tlačítko na volantu, aby hovor přijala.

„Jste tam, nebo se všichni schováváte v hospodě, než skončí ty kroupy?“

„Cože?“ nechápal Dan. Znělo to, jako by byl v autě. Buď to, nebo se ten zákaz aut v centru Appleshawu, než průvod projede, nepovedl.

„Jsem teď doslova půl míle od náměstí. S Aldem provedeme procesí městem. Máš dobré místo? Je tam ještě někdo? Paní Fitchová by mohla prodat ty svoje zlaté deštníky.“

„Ten průvod je dneska večer?“

Lara se rozesmála. Rád si ji dobíral kvůli vesnickým manýrům. „Fakt vtipné! Ne že by se nekonal vždycky prvního prosince, nebo tak něco.“

Neozvala se žádná odpověď. Jen zvuk… provozu na silnici?

„Dane,“ řekla Lara. „Kde jsi? Protože víš, že dneska večer máme v práci taky vánoční večírek, že jo? Nacpeme se melounem, krocanem a čokoládovou roládou.“

Stále žádná reakce. Myslela by si, že linka vypadla, nebýt neustálého hřmění silnice. „Dane, slyšel jsi mě?“

„Poslouchej, Laro, dneska večer to nezvládnu.“

Kousla se do rtu. Tohle bylo už potřetí, kdy Dan nebyl schopen zvládnout něco, co pro ni bylo důležité. Nedorazil na firemní akci, když tvrdil, že pomůže s grilováním, a nepřišel na Aldovu oslavu osmnáctých narozenin do společenského klubu. Tu noc se konala i diskotéka a drsná soutěž v házení šipek a Aldo popíjel koktejly po litrech, ze kterých mu později bylo špatně. Lařina nejlepší kámoška Susie byla vztahová guru a poradila Laře, jak takové situace zvládat. Hlavně buď v klidu. Nikdo nechce doma hysterku.

„Ach, no, to je škoda, ale… nevadí.“ Polkla. Bylo to nepřirozené. Byla na něho naštvaná. Vzteky bez sebe. A připadalo jí zvláštní nechat si všechnu tu frustraci pro sebe. Nedokázala v sobě emoce potlačovat… Minulý rok málem dostala trestné body, protože je nedokázala při řízení udržet pod pokličkou. Před jejím náklaďákem najednou vystartovalo nějaké auto a ona praštila do klaksonu a křikla pár jadrných nadávek. Pak, na dalších semaforech, Tinu se skřípěním pneumatik zastavila, vyskočila z vozu a postavila se před řidiče… který byl čirou náhodou polda v neoznačeném autě. „Dostal jsi ale moji esemesku ohledně Vánoc?“

Susie jí radila, aby zklamání vždycky vykompenzovala něčím pozitivním. Udělej si plán. Připomeň mu, a taky sobě, všechny ty pěkné věci, co vás čekají. Šlo o to, aby se mohli stále těšit na něco nového a nepropadli rutině. Už spolu chodili dva roky. Nešlo už tak úplně o rudé růže a raffaelo, jako spíš o karafiáty a milku. Ale to bylo v pohodě. Bylo to normální. Záleželo jen na tom, že se milují. A Dan představoval její okénko do světa, protože jako prodejce vířivek cestoval po celé Evropě. Po jeho návratu se ho vyptávala na všechno, co viděl, a on jí vyprávěl o malých venkovních kavárničkách v Paříži, vodních kanálech v Amsterdamu a ruchu na Manhattanu v New Yorku. Ačkoliv zbožňovala příjemný a kouzelný Appleshaw, ráda poslouchala historky o životě v různých koutech planety.

„Laro… myslel jsem, že už budeš doma,“ odpověděl Dan.

„Ne,“ řekla. „Je prvního prosince, takže řídím náklaďák. Tak jako ho tenhle večer řídím od té doby, co mi bylo osmnáct.“ Před šesti lety bylo její poprvé, kdy vedla průvod a skoro dostala smyk na náledí. „Takže co se týče Štědrého dne, Aldo chce udělat čínu a dívat se na nějaký film, na Boží hod vánoční půjdeme k paní Fitchové na oběd a na Štěpána jsem si myslela, že bychom mohli –“

„Laro, je mi to líto… tohle už nezvládnu. Já…“

„Dane… myslím, že tě ztrácím,“ volala Lara a trochu se na sedadle zavrtěla, aby líp slyšela a zároveň viděla na zadní část Aldova náklaďáku.

Ozvalo se povzdechnutí a pak: „Jo,“ zabručel Dan. „Něco takového.“

„Dane… asi tě špatně slyším.“

„Laro, nejsem si jistý ohledně Vánoc. Myslím… že asi potřebuju trochu prostoru.“

Tvrdě dupla na brzdy, přičemž se ozval syčivý zvuk, jako by se do sebe pustila stovka rozezlených koček. Převážený náklad se pohnul a ona svého jednání okamžitě zalitovala. Vzadu na Tině se nacházel druhý skautský sbor Appleshawu a jejich znázornění Vánoc napříč věky včetně tabla s různými reklamami společnosti John Lewis. Chlapci a dívky byli navlečení v kostýmech tučňáků, sněhuláků, obřích úplňků a několik kluků se obléklo jako tři králové.

„Já… jsem tě asi neslyšela,“ vykoktala Lara. Kroupy jí bušily do čelního skla, když teď stála, a Aldova zadní světla mizela v dálce.

„Laro… Myslím, že bychom si měli dát pauzu.“

Horečně pátrala po odpovědi ve stylu Susie. Co by měla říct? Co tím myslí? Uvažuj! Uvažuj! Nějaký pozitivní plán! Rychle!

„Měli bychom vypadnout někam pryč,“ vyhrkla Lara. „Nikde jsme nebyli od… od toho kempování.“

„Laro…“

„Mohli bychom znovu vyrazit tábořit. Byla to legrace, ne? Posadit se k ohni, opéct si marshmallowy, popíjet ten příšerný cider a krmit zajíce těmi nechutnými brambůrkami z obchodu…“

„Je prosinec,“ podotkl Dan.

„Já vím, ale… mohli bychom jet v Tině.“ Ucítila, jak se jí v hrudi rozhořela naděje. Její náklaďáček byl plný moderního vybavení, včetně topení. „Tátovi by to určitě nevadilo, jen na pár dnů. Bude to fajn. Je tu postel a chladicí box můžeme nacpat pivem a sledovat filmy a pak bychom mohli –“

„Potřebuju trochu odstup,“ prohlásil Dan. Ozval se výdech. „A… myslím, že bychom si měli dát pauzu.“

Pauzu. Znělo to jako něco, co člověk udělí zlobivému dítěti jako trest. Lara zoufale tápala po nějakém alternativním vysvětlení, ale právě teď to znělo, jako by se s ní Dan rozcházel.

„Pojedu na Vánoce do Skotska,“ dodal rychle.

„Ach.“ Co jiného mohla říct? Celé to bylo špatně.

„Zamluvili jsme si tam chatu a –“

„S kým?“ zeptala se Lara. „S Derekem?“

„Ne.“

„S holohlavým Petem?“

„Ne.“

„Tak s kým?“

Ozvalo se odkašlání, které znělo tak nějak provinile. „Znáš Chloe… z golfového klubu.“

Chloe z golfového klubu! Prsatou Chloe. Její přítel stráví Vánoce v nějaké chatě ve Skotsku s Prsatou Chloe! To nemůže být pravda. Lara zadržela dech a zavřela oči, ale uslyšela jen tázavé hlasy přicházející ze zadní části vozu. Skautíci. Vánoční průvod. Její skoro brácha Aldo. Má velice důležitou práci. Znovu zařadila rychlost a sešlápla plyn.

„Pojedou i další lidi. Sam a Fiona. Darren a Amanda –“

„Ale já ne,“ řekla Lara. „Mě jsi nepozval.“

Proč ji nepozval? Skotsko o Vánocích znělo romanticky. Hlásili, že bude sněžit. Budou sedět u krbu a popíjet whisky na tartanových koberečcích a… v kiltech. Dan v kiltu. Má tak úžasné nohy… A tyhle nohy teď budou o Vánocích ve Skotsku spolu se zbytkem těla… a s Prsatou Chloe.

„Myslím, že bychom si měli pár věcí… promyslet…“

„No, jaké věci? Pověz mi, co bychom si měli promyslet, a uděláme to,“ vykládala Lara. „Můžeme přemýšlet v Appleshawu, ne? Vím, že ano. Proč musíš odjet do jiné země, abys mohl přemýšlet?“

„Potřebuju trochu prostoru a času –“

„Proč?“ zeptala se Lara. „Nechápu na co.“

„Abych se rozhodl.“

„O čem, proboha?!“

„Abych zjistil, jestli –“

„Dane! Za pár vteřin budu v appleshawském podání ,Tiché noci‘.“

„Abych zjistil… jestli tě ještě pořád miluju.“

V té sekundě znovu uviděla Aldova zadní světla… a velice blízko. Tak blízko, až si Lara nebyla jistá, že dokáže zastavit včas. Když teď dorazila do centra Appleshawu, její možnosti byly omezené. Buď vrazí do zadní části vozu, kde se nachází Spasitel se svými rodiči, králi a vesnickým dobytkem, nebo sejme stánek s polívkami…

„Laro,“ ozval se Dan z telefonu. „Laro, jsi v pořádku?“

2

Appleshawský společenský klub,

Appleshaw

„Lepšího řidiče jsem ještě neviděl, Dougu. Říkám ti, že moje děvče by mohlo závodit na okruhu v Thruxtonu.“ Gerry Weeks si hodil do pusy další kousek krocana s nádivkou, než pokračoval. „Stočila to bez mrknutí oka, ten stánek s polívkama minula o pár cenťáků a přitom se ani jeden z těch skautíků ani nepohnul.“ Srdečně se rozesmál a praštil rukou do stolu. Aldo ho napodobil, až mu z talíře vyšplíchla omáčka. „Laro, měla bys nám to znovu předvést na dvorku. Naučit to i ostatní řidiče,“ uvažoval její otec.

Lara na to nic neřekla. Dnešek měl být prvním večerem začátku jejího oblíbeného období v roce. Možná se vyhnula katastrofě na náměstí, ale po Danových slovech si už slavnostní veselí užít nedokáže. Dan tu obvykle býval taky, dobíral si ji kvůli tradicím – paní Fitchová rozdávala svoje vánoční vlněné čepice, Flora všem nalévala svoji vánoční whisky a děti ze školy byly odhodlané nenechat nikoho odejít domů bez nákupu tašek na zip se žrádlem pro soba (v podstatě ovesné vločky Quaker Oats a třpytky). Jenomže tentokrát tam nebyl. Ani teď s nimi nebyl. Stráví Vánoce na Hebridách. Chce si dát pauzu…

Lara zvedla druhou pintu piva a třikrát se zhluboka napila. Když máš pochyby, dej si pravděpodobně ten nejlepší ležák na světě. Až na to, že to moc nefungovalo. Neměla zrovna náladu na slavení. Nejradši by si zalezla domů a brečela, jako by jí někdo rozcupoval srdce na kousíčky – což se vlastně stalo. Dokonce se ani nezašla převléknout, než sem vyrazila. Připravila si černé kalhoty a vánoční vestičku s nápisem „Nejlepší doba na pivo“, jenže místo toho, zatímco se všichni vystrojili do nových košil či šatů, měla na sobě stále džínsy, martensky a tričko se skupinou Slipknot. Topení ve společenském klubu hřálo jako obvykle na maximum, takže si mikinu přehodila přes opěrátko židle. Stejně byla promočená a musí uschnout. Podobně jako její vlasy. Krátký sestřih se pokusila usušit pod sušákem na ruce na dámských toaletách, ale nebyla to žádná sláva, takže měla vlasy stále vlhké. A Susie zatím taky nedorazila.

Lařina nejlepší kamarádka Susie Maplinová pracovala v Appleshawu jako kadeřnice. Přestěhovala se do vesnice z Londýna se svými rodiči před pěti lety, poté co dokončila školu. Pan a paní Maplinovi už měli rušného života plné zuby a toužili po trošce klidu a míru na anglickém venkově. Susie nebyla z pomalého tempa a příliš mnoha mytí hlav a trvalých moc nadšená, ale když jí Wendy dala úplnou kontrolu nad barvami, prodlužováním vlasů a čímkoliv, co jednadvacáté století v kadeřnické branži umožňovalo, Susie se se svou situací smířila a přivedla na hlavní třídu svěží závan kudrlinek.

Lara pohlédla na telefon a na tapetu na pozadí. S Danem stáli před její novou, milovanou a díkybohu nepoškozenou Tinou. Musí mu zavolat. Musí mu povědět, že je ten výlet do Skotska chyba. Že by měli Vánoce strávit spolu. Možná by s ním mohla do toho Skotska odjet sama. Jasně, nenapadalo ji nic horšího než pobyt v chatě s Prsatou Chloe, ale bylo by to rozhodně lepší než trčet tady v Appleshawu s vědomím, že její přítel tráví svátky s nějakou femme fatale. A ona byla femme fatale. Ve vesnici žilo pár rozvedených žen, které ji nazývaly kudlankou nábožnou.

„Tobě to kuře nechutná, Laro?“ zeptal se Aldo z druhé strany stolu.

Zvedla pohled od telefonu ke svému skoro bráchovi. Tváře měl zrudlé a culil se, kštice kudrnatých vlasů ve stylu Justina Timberlakea se mu nazrzle leskla pod jasnými žárovkami společenského klubu. Kostkovanou košili doplnil motýlkem, stejně jako její táta.

„To je krocan, Aldo,“ připomněla mu Lara.

„Tobě ten krocan nechutná, Laro?“ zeptal se. „Nebo kapustičky. Já je mám moc rád.“

Posunula k němu talíř. „Ale ne že je zhltneš všechny. V noci bys mohl odletět do Amesbury.“

Aldo, s omáčkou stékající mu po bradě, vypadal trochu zmateně. Jemné vtipné narážky mu obvykle unikaly. Lara znovu pohlédla na svůj telefon, zrovna když začala diskotéka a ozvaly se první tóny „Step into Christmas“.

„Mooooc se omlouvám, že jdu pozdě!“ Susie sebou praštila na židli vedle Lary, sundala si z krku šálu z falešné kožešiny a shodila podobnou čepici. Pak následoval kabát. „Ta ženská přišla do salonu minutu před šestou – a to myslím vážně minutu před šestou – a chtěla ozdobit vlasy třpytkama.“ Zvedla Lařinu pintu ležáku a polovinu do sebe hodila. „Pardon… za minutku nám přinesu další pití. Každopádně jsem v pokušení poslat ji do zahradnictví pro sprej, kterým o Vánocích zdobíme venkovní stromky, ale pak si všimnu, co má na sobě: od hlavy až k patě byla oháknutá ve značkovým ohozu. A to mluvím o džínsech od Victorie Beckhamový, topu od Prady a o jednom z těch sak od Barbouru, co vypadají, že v nich člověk může vyrazit na lov,“ vychrlila ze sebe bez dechu. „Takže se dívám na Wendy a Wendy se dívá na mě a já už vím, co udělám. No, abych to zkrátila, vytvořím úžasnou kombinaci růžový a fialový s občasnýma dotekama mořsky modrý, co ji má tak ráda Demi Lovatová, a pak jí vyčesám vlasy do dvou kornoutů ve tvaru rohů jednorožců a celý to ozdobím diamantovým práškem, co jsem si ho koupila na tý konferenci v Itálii.“ Susie se zazubila. „Postla to na instáč, ještě než se zvedla z křesla, a má přes dva tisíce sledujících! Doufám, že všichni hrajou pólo nebo jsou to aspoň členové golfovýho klubu.“

Při zmínce o golfovém klubu se Lařina radost, že vidí svou nejlepší kamarádku, rozplynula úplně.

„Ale je mi moc líto, že jdu pozdě, Laro. Slyšela jsem o tom blízkým setkání se stánkem s polívkama – cestou sem jsem potkala Floru – a je jedno, že jsem zmeškala ten předkrm z melounu – meloun je stejně jenom voda, až půjdu koupit další pití, tak si vezmu i vodu.“ Susie se rozhlédla kolem stolu a mávla na Alda ládujícího se kapustičkami. „Kde je Dan?“

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

1

2