Copyright © Václav Ryneš, 2019

Cover © Žaneta Kortusová, 2019

Czech Edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2019

ISBN 978-80-7557-217-2 (print)

ISBN 978-80-7557-765-8 (ePub)

ISBN 978-80-7557-766-5(mobi)

ISBN 978-80-7557-767-2 (pdf)

OBSAH

I. Optimistické a pesimistické alternativy

Úvod

LIDSTVO VE VESMÍRU

STÁT A SPOLEČNOST

SOCIÁLNÍ STÁTNOST

SPOLEČENSKÉ JEVY

FORMY LIDSKÉHO SDRUŽOVÁNÍ

DUCHOVNÍ VÝVOJ NA ZAČÁTKU 21. STOLETÍ

MIMOŘÁDNOST PRVNÍ GLOBÁLNÍ CIVILIZACE

PŘÍLOHY

Slovníček

Literatura

II. Kolaps nebo další vývoj lidstva

Úvod

HYBRIDNÍ SVĚT 21. STOLETÍ

NEGATIVNÍ JEVY SOUČASNOSTI

POSTMODERNÍ LIDSKÝ SVĚT

ČLOVĚK V HYBRIDNÍ REALITĚ

ROZUMOVÁ A EMOTIVNÍ LIDSKOST

VESMÍRNÝ A LIDSKÝ KOLAPS

LIDSTVO V SOUČASNOSTI

ŽIVOT – VESMÍRNÁ LIDSKÁ STOPA

Příloha: Závěrečná úvaha

Literatura

I.

OPTIMISTICKÉ A PESIMISTICKÉ ALTERNATIVY

ÚVOD

Budoucnost má v lidském světě zvláštní postavení, protože lidská bytost se od pradávna snaží zjistit svoji budoucnost, a to formou věštění, předpovědí, prognostiky nebo proroctví. Na základě vědeckého zkoumání neexistuje objektivní důkaz, že by vždy v současnosti byla předvídatelná další realita vývoje lidstva. Budoucnost je neurčitost.

Ve vesmírném prostředí je cesta lidstva lemována řadou křížů, kde vedle obětí jsou přibiti jejich kati a životní koloběh pokračuje stále a neúprosně dál k dalšímu kříži a obětem lidstva, a to někde v útrobách vesmíru a mezi miliardami hvězd.

Existovala rozdílnost a bude existovat mezi lidskou vizí a reálným vesmírem. Lidská spravedlnost bude vždy relativní a lidská vize se může vždy přibližovat, ale i vzdalovat a lidské štěstí nebo neštěstí nás stále bude provázet. Náš sen o lepší a spravedlivější společnosti může vždy mizet v probuzení do reálné skutečnosti. Zda je to štěstí nebo neštěstí, o tom vždy rozhodne dějinná skutečnost, která nás míjí v okamžiku smrti.

Ještě nebyla nalezena účetní kniha, ve které bychom mohli spočítat manka minulosti, zisk současnosti, ztráty nebo zisky lidské perspektivy. Pokud je lidská civilizace fenoménem vzniklým nahodile ve vesmírném prostředí, pak nahodile zanikne, tak jako nahodile vznikla. Pokud je lidstvo fenoménem nějaké tvořivé síly – Boha, pak jeho existence není nahodilá a náhodná.

Pokud je existence lidské bytosti a lidstva v přímé závislosti na jejich optimálním existenčním rozhodnutí, existuje asi vždy možnost další perspektivy lidstva než pesimismus končící v nicotě. Pokud je existence lidské bytosti a lidstva závislá na existenci nějaké tvořivé síly – Boha, pak je zde zřejmě účel a důvod, záměr vesmírného charakteru v čase a prostoru a za určitých podmínek pro existenci života a lidstva i s kalkulací o sebezničení lidského prvku ve vesmíru. V tomto případě se perspektiva lidstva nedá odhadnout. Perspektiva další existence lidské bytosti a lidstva je optimální, když se rozhodne pro optimistickou variantu svého rozvoje, a pesimistická, když se rozhodne pro své sebezničení (chtěné nebo nechtěné).

Kniha Paradigma navazuje na již vydané publikace Civilizace na prahu 21. století a Perspektiva lidstva, člověka a sociální stát“ a vychází též z vědomí role křesťanství v lidském společenství. Jedná se o politologické a sociální úvahy, které vycházejí ze sociální doktríny, křesťanského personalismu a vývojových teorií T. Chardina.

Autor analyzuje dějinný vývoj lidstva v rámci optimistických i pesimistických alternativ a možných perspektiv. Poukazuje na vývoj lidských bytostí a lidského poznávacího procesu a zamýšlí se nad existencí živých organismů, existencí života ve vesmíru. Poukazuje na tvořivé schopnosti lidských bytostí a existenci lidstva na povrchu planety Země. Klade si otázky příčiny, důvodu a poslání lidských bytostí mezi miliardami hvězd hvězdné oblohy a nespočtem světelných let. Pokládá si též otázky, kam směřují lidské bytosti a lidstvo ve svém dějinném procesu a na své vesmírné životní pouti pro lidskou bytost v nekonečném času a nedohledném prostoru. Autor nabízí možnosti hledat z množiny vývojových alternativ existenční perspektivnost.

LIDSTVO VE VESMÍRU

Planeta Země

Planeta, kde existuje lidský život, u kterého se stále vyvíjí poznávací proces.

Tvar Země: Země není kulatá, je na pólech zploštělá a má tvar geoidu. Nejdůležitější míry zemského tělesa:

Rovníkový průměr Země: 12 756 km

Poledníkový průměr Země: 12 713 km

Obvod rovníku: 40 075 695 metrů

Povrch Země: 510 065 605 mil. km^2

Objem Země: 1 083 210 000 000 km^2

Hmotnost Země: 5 973 000 000 000 000 000 000 tun

Průměrná hustota Země: 5 514 kg/m^2

Průměrná rychlost Země na oběžné dráze: 107 172 km/h

Pohyby Země:

Otáčí se kolem své osy, otáčí se od západu k východu. Země se otočí okolo své osy za jeden den, to je 24 hodin. Obíhá kolem Slunce za 1 rok, to je 365 dnů a ¼ (365 dnů, 5 hodin, 48 minut a 45,7 sekund. Jeden rok je přestupný. Rok pak má 366 dnů).

Oběh Země kolem Slunce:

Země se otáčí kolem své osy a současně obíhá kolem Slunce. Doba, za kterou oběhne Země kolem Slunce, se nazývá rok. Během jednoho oběhu kolem Slunce se Země kolem své osy otočí 365 krát. Rok má proto 365 dní.

Lidské bytosti od počátku své existence soustavně pozorovaly oblohu a pohyby vesmírných těles na ní. Znalosti, které pozorováním získaly, jim umožnily měřit čas a orientovat se na souši i na mořích, a to v různých vývojových etapách lidské civilizace. Po tisíce let shromažďovaly jednotlivé poznatky o Zemi a vesmíru a pokoušely se je složit v celkový a ucelený obraz. Lidstvo se při tom dostávalo do slepých uliček, a dopouštělo se omylů, které po čase rozpoznávalo, na základě vždy nové kvality lidského poznávacího procesu.

Světadíly, oceány a povrch Země

Světadíl

Rozloha v km^2

Počet obyvatelstva

Hustota zalidnění

Počet států

Evropa

10 382 000

713 000 000

69 na km^2

43

Asie

44 410 000

3 312 000 000

75 na km^2

46

Afrika

30 329 000

682 000 000

23 na km^2

53

Sev. Amerika

24 360 000

436 000 000

18 na km^2

23

Již. Amerika

17 843 000

308 000 000

17 na km^2

12

Austrálie a Oceánie

8 910 000

29 000 000

3 na km^2

13

Oceán

Rozloha

Tichý oceán

180 000 000 km^2

Atlantický oceán

93 000 000 km^2

Indický oceán

75 000 000 km^2

Severní ledový oceán

13 000 000 km^2

Celkový povrch

Rozloha

Světové oceány

361 000 000 km^2

149 000 000 km^2

510 000 000 km^2

Pevnina

Celý povrh Země

Severní polokoule:

oceány 61 %

pevnina 39 %

Jižní polokoule:

oceány 79 %

pevnina 21 %

Celkový povrh:

oceány 70 %

pevnina 30 %

Pouště je možno definovat jako oblasti, které trpí nadměrným suchem, nedostatkem vody a vegetace. Pouště se vyskytují v obratech obratníků. Příkladem je Sahara nebo Arabská poušť.

Největší pouště planety Země: Antarktická, Arktická, Sahara, Arabská, Gobi Asie, Patagonská, Velká pánev (Great Basin), Čihavská poušť (Chihuahuan), Velká písečná poušť Austrálie a asijské pouště Karakum, Kyzylkum, Taklamakan, Kalahari.

Zemětřesení a sopečná činnost vznikají pohybem litosférických desek, kdy dochází k otřesům zemského povrchu a zemětřesením. Za kalendářní rok odborníci zaznamenají asi milion případů chvění zemského povrchu.

Země je uzavřeným ekologickým systémem. Většina organismů na naší planetě je tvořena asi z 60 % z vody. V zemské atmosféře je více vody než ve všech světových řekách. Celkem 95,5 % vody tvoří slaná voda v mořích a oceánech. Pouze 3,5 % představuje voda sladkovodní. Voda je jednou ze základních podmínek života na naší planetě. Je také látkou potřebnou pro veškeré chemické procesy v živém organismu. Lidstvo využívá více než polovinu veškerých dostupných zdrojů sladké vody. Lidské tělo se skládá přibližně z 70 % z vody. Lidská bytost vydrží bez jídla přibližně čtyřicet dnů a bez vody asi jen čtyři dny.

Podle odhadu Mezinárodní organizace pro výživu a zemědělství klesají zásoby vody v Evropě o jednu třetinu, v Asii o tři čtvrtiny a v Africe o dvě třetiny. Třetina světových zásob podzemní vody trpí rychlým úbytkem a hrozí úplné vyschnutí. Programy OSN upozorňují na to, že v polovině jednadvacátého století bude nedostatkem vody postiženo sedm miliard lidí v šedesáti zemích světa. Globální spotřeba vody ve dvacátém století se zvýšila čtyřnásobně a stále stoupá. V ovzduší planety se nachází smog, který vznikl z lidské činnosti a znečištěné ovzduší má na svědomí asi 5 milionů lidských životů ročně, zvláště v asijském prostředí. Světová zdravotnická organizace považuje 20/MG/m^3 za rizikovou hranici. Některé uvedené údaje se samozřejmě v čase proměňují.

Vývoj názorů lidských bytostí na planetu Zemi

Od nepaměti lidské bytosti pozorovaly dohledný vesmír a pohyby nebeských těles. Znalosti, které postupně získávaly pozorováním, jim umožňovaly měřit čas a orientovat se na souši a mořích. Lidský svět se naplnil představami nadpřirozených bytostí s lidskými vlastnostmi a nadpřirozené vlastnosti byly přisuzovány i jednotlivým vládcům.

Po tisíciletí shromažďovaly lidské bytosti poznatky o planetě a vesmíru, snažily se vytvořit si celkovou představu a dopouštěly se nepřesností a omylů. Lidstvo postupně poznávalo a poznává své nepřesnosti a omyly na základě nové kvality lidského poznávacího procesu.

Prvotní představa lidstva o okolním světě byla, že Země je plochá deska, která se vznáší ve vzduchu nebo plave ve vodě. V rámci řecké civilizace vzniklo poznání, že planety, k nimž se počítal Měsíc a Slunce, jsou tělesa podobná Zemi, a že se pohybují prostorem. V antickém světě Řeků a Římanů vznikl názor, že Země je středem vesmíru a že Slunce obíhá okolo Země a rovněž všechny tehdy známé planety (Merkur, Venuše, Mars, Jupiter, Saturn). Hvězdy byly považovány za zářící body upevněné na nebeské báni a věřilo se, že se vše točí okolo Země. Představy starověku převzalo i křesťanství a tyto názory přetrvaly i v období středověku. Křesťanství doplnilo a obohatilo lidské poznání o představu Boha – stvořitele lidského života, o nebe, kdy lidská bytost a vesmír jsou stvořeny a lidské pořádky jsou dílem Božím. Tato idea přetrvávala až do poznání, že Země obíhá kolem Slunce, a že Země je planeta, která s ostatními obíhá okolo Slunce, a Slunce, že je středem vesmíru.

Pokrokem v lidském poznávacím procesu byl poznatek, že vesmír není tvořen jen Sluncem a planetami a že Slunce je jen jednou z mnoha miliard hvězd ve vesmírném prostoru. S rozvojem lidského poznání postupně vznikla řada teorií zdůvodňujících vznik planety Země, vesmíru, života a lidských bytostí.

S novými poznatky vždy vznikají nové otázky a nové teorie o životě, lidské bytosti a společnosti, ale i o existenci Boha – tvořivé síly v lidsky nepoznatelném čase a ve vesmírných prostorech.

Vesmír

Vesmír – kosmos – kosmický prostor, který zahrnuje také planetu Zemi, je pojem zahrnující označení živé a neživé hmoty v poznatelné části vesmíru – veškeré hmoty a energie. Podle některých lidských teorií může být vesmír součástí většího množství vesmírů (nebo mnoha vesmírů), které mohou mít odlišné fyzikální zákonitosti. Vznikem vesmíru se zabývala lidská bytost od počátku své existence a v průběhu lidského vývoje vznikaly a vznikají různé mýty, náboženské představy a domněnky i teorie.

V současnosti se zabývá vesmírem kosmologie a z hlediska lidského poznání astronomie a astrofyzika. Ve vývojovém procesu lidstva se objevila celá řada teorií a modelů, které vždy byly aktuální na úrovni poznávacího lidského procesu. Současný výhled astronomického poznání ukazuje, že stáří vesmíru je asi 17 miliard let. Obvykle je možno definovat vesmír jako vše, co existovalo, existuje a bude existovat v neznámé časové jednotce. Z lidského hlediska člověk vyvozuje své závěry o vesmíru vždy v určitém čase z planety Země, která je součástí galaxie sluneční soustavy v Mléčné dráze.

Ze současných odhadů vyplývá, že v pozorovatelném vesmíru existuje, asi tři miliardy hvězd. Existuje hypotéza, že celý vesmír je homogenní a isotropní (kosmologický princip). Vesmír podle lidského pozorování tvoří časoprostorové kontinuum, které se skládá ze tří prostorových dimenzí a jednoho časového rozměru. Vesmír se podle pozorování řídí nějakým souborem fyzikálních zákonů a konstant. V rámci lidské civilizace existuje řada popisů a mýtů o vzniku života a vesmíru a rovněž i řada různých modelů. V současnosti existují statické a dynamické teorie a modely vesmíru (model a teorie velkého třesku, teorie více vesmírů).

Vesmírné prostory a lidská bytost

Vesmírné prostory a vesmírný čas jsou veličiny mimo existenční maxima lidské bytosti a lidstva. Například: živý organismus mravenec v místě své existence na mraveništi (třeba někde v Praze) nikdy (pokud není uměle přenesen), existenčně nepozná Čechy, planetu, vesmírný prostor, tedy nepředstavitelné vzdálenosti od místa výskytu a krátké životnosti. Existuje životní danost, která je pro různé živé organismy planety nepřekonatelná a nepřekročitelná. Pro mravence existuje jen společenství jiných mravenců, pro které je možnost dosáhnout jen určitý prostor od místa výskytu a krátké životnosti. Existuje životní danost, která je pro různé životní organismy planety Země nepřekročitelná. ...

Konec ukázky