Stephen King

O S V Í C E N Í

Z anglického originálu The Shining

vydaného v New Yorku roku 1977 nakladatelstvím Doubleday

přeložil Ivan Němeček.

Jazyková redaktorka: Šárka Marčanová

Ilustrace na obálce: Emil Křižka

Grafická úprava obálky: Robin Brichta

Vydalo nakladatelství Pavel Dobrovský – BETA s.r.o.

(Praha 4, Květnového vítězství 332/31)

Praha 2019

www.dobrovsky.cz

www.nakladatelstvibeta.cz

nakladatelstvi@dobrovsky.cz

Copyright © Stephen King, 1977

This translation published by arrangement with Doubleday, an imprint

of The Knopf Doubleday Group, a division of Penguin Random House, LLC.

All rights reserved.

Original English title: THE SHINING

Translation © Ivan Němeček, 1993, 2003, 2010

Cover Illustration © Emil Křižka

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2019

Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-80-7593-161-0 (ePub) - 2. vydání

ISBN 978-80-7593-162-7 (mobi) - 2. vydání

Pro Joea Hilla Kinga, který je osvícený.

Redaktorem této knihy, stejně jako předchozích dvou, byl pan William G. Thompson, vtipný člověk zdravého rozumu. Jeho podíl na knize byl velký, a za to mu děkuji.

S. K.

Některé z nejkrásnějších

a nejoblíbenějších světových hotelů

se nacházejí v Coloradu, ale

hotelu na těchto stránkách

nebyl předlohou žádný z nich.

Hotel Overlook a lidé

s ním spojení existují

pouze

v autorově

představivosti.

Bylo to také v tomto bytě, kde stály... obrovské ebenové hodiny. Jejich kyvadlo se pohybovalo sem a tam s tupým, těžkým, monotónním duněním; a když... se měla naplnit hodina, vydaly mosazné plíce hodin zvuk tak jasný a hlasitý a hluboký a neobyčejně muzikální, zvuk tak prazvláštní a důrazný, že po každém pádu hodiny byli hudebníci z orchestru přinuceni odložit své nástroje... aby mu mohli naslouchat; tanečníci waltzu museli ustat ve svých figurách a celá rozjásaná společnost se na chvíli nechala vyvést z rovnováhy, a když doznívalo dunění hodin, bylo vidět, jak slabší jedinci zbledli a ti starší a usedlejší si mnuli čelo jako ve zmatené snové meditaci. Když se ozvěna utišila, shromážděním náhle zachvěl nesmělý smích... a oni se usmívali jakoby vlastní nervozitě... a šepotavě si vzájemně přísahali, že příští odbíjení v nich podobné pocity nevzbudí, ale pak, když uplynulo dalších šedesát minut... hodiny začaly znovu bít a všichni byli znovu vykolejeni a rozechvěni a zamyšleni jako předtím.

Ale jinak to byla veselá a úžasná zábava...

E. A. Poe

Maska rudé smrti

Spánek rozumu rodí monstra.

Goya

Jednou se rozsvítí.

lidové přísloví

Obsah

ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ ZÁLEŽITOSTI

1 PŘIJÍMACÍ POHOVOR

2 BOULDER

3 WATSON

4 ŘÍŠE STÍNŮ

5 TELEFONNÍ BUDKA

6 NOČNÍ MYŠLENKY

7 V DALŠÍ LOŽNICI

ČÁST DRUHÁ POSLEDNÍ DEN SEZONY

8 POHLED NA OVERLOOK

9 NA VÝZVĚDÁCH

10 HALLORANN

11 OSVÍCENÍ

12 VELKÝ VÝLET

13 PŘEDNÍ TERASA

ČÁST TŘETÍ VOSÍ HNÍZDO

14 NA STŘEŠE

15 PŘED HOTELEM

16 DANNY

17 U DOKTORA

18 SEŠIT S VÝSTŘIŽKY

19 PŘED POKOJEM ČÍSLO 217

20 ROZHOVOR S PANEM ULLMANEM

21 NOČNÍ MYŠLENKY

22 V NÁKLAĎÁKU

23 NA HŘIŠTI

24 SNÍH

25 V POKOJI ČÍSLO 217

ČÁST ČTVRTÁ ZASNĚŽENI

26 ZEMĚ SNŮ

27 KATATONIE

28 „TO BYLA ONA!“

29 ROZHOVOR V KUCHYNI

30 DALŠÍ NÁVŠTĚVA V POKOJI ČÍSLO 217

31 VERDIKT

32 LOŽNICE

33 SNĚŽNÝ SKÚTR

34 ZVÍŘATA

35 HALA

36 VÝTAH

37 SÁL

ČÁST PÁTÁ OTÁZKA ŽIVOTA A SMRTI

38 FLORIDA

39 NA SCHODIŠTI

40 VE SKLEPĚ

41 ZA DENNÍHO SVĚTLA

42 VYSOKO NAD ZEMÍ

43 POPÍJENÍ V HOTELU

44 HOVORY NA VEČÍRKU

45 LETIŠTĚ STAPLETON, DENVER

46 WENDY

47 DANNY

48 JACK

49 HALLORANN JEDE DO HOR

50 DROM

51 HALLORANŮV PŘÍJEZD

52 WENDY A JACK

53 POKOŘENÝ HALLORANN

54 TONY

55 TO, NA CO SE ZAPOMNĚLO

56 VÝBUCH

57 ODJEZD

58 EPILOG – LÉTO

ČÁST PRVNÍ

ÚVODNÍ ZÁLEŽITOSTI

1

PŘIJÍMACÍ POHOVOR

Jack Torrance si pomyslel: Důležitý blbeček.

Ullman měl metr pětašedesát a zženštile hbité pohyby, které jsou zřejmě vlastní výhradně malým tlouštíkům. Pěšinku ve vlasech měl naprosto dokonalou a jeho tmavý oblek byl střízlivý a pohodlný. Já jsem ten, jemuž můžete svěřit své starosti, říkal ten oblek platícímu zákazníkovi. K zaměstnancům ovšem hovořil úsečněji: Dejte si na mě pozor. V klopě obleku tkvěl rudý karafiát, zřejmě proto, aby si na ulici nikdo nespletl Stuarta Ullmana s místním funebrákem.

Když tak Ullmana poslouchal, musel si Jack přiznat, že by se mu zřejmě za daných okolností nelíbil na té druhé straně stolu vůbec nikdo.

Ullman mu položil nějakou otázku, kterou přeslechl. To bylo špatné; Ullman byl typ člověka, který si podobná selhání ukládá do mentálního pořadače, aby je později mohl vyhodnotit.

„Promiňte?“

„Ptal jsem se, jestli vaše manželka přesně ví, do čeho se pouštíte. A je tu přirozeně také váš syn.“ Sklopil oči k žádosti, která ležela před ním. „Daniel. Vaše paní z toho nemá ani trochu strach?“

„Wendy je mimořádná žena.“

„Váš syn je také mimořádný?“

Jack mu věnoval široký reklamní úsměv. „Připouštím, že si to o něm myslíme. Na pětiletého kluka je dost soběstačný.“

Ullman mu úsměv neopětoval. Založil Jackovu žádost do pořadače, který pak uložil do zásuvky. Stůl byl teď naprosto čistý až na diář, telefon, skládací lampu a vyklápěcí odkládací koš. Obě jeho přihrádky byly rovněž prázdné.

Ullman vstal a došel ke kartotéce v rohu. „Obejděte stůl, prosím, pane Torranci. Podíváme se na plány jednotlivých pater hotelu.“

Vrátil se s pěti velkými listy a položil je na ořechovou desku stolu. Jack mu stál po boku a příliš si uvědomoval vůni Ullmanovy kolínské. Všichni mí muži mají kolínskou English Leather, nebo chodí jen tak, napadlo ho úplně bez souvislosti. Musel stisknout jazyk mezi zuby, aby se ubránil smíchu. Za zdí se slabě ozývaly zvuky z kuchyně hotelu Overlook, kde se chystal oběd.

„Podkroví,“ řekl Ullman energicky. „Půda. Naprosto nic, jen spousta harampádí. Od druhé světové války změnil Overlook několikrát majitele a zdá se, že každý ředitel nechal na půdu vyházet všechno nepotřebné. Chci tam nechat naklást pasti na krysy a otrávené návnady. Některé pokojské ze třetího patra tvrdí, že odtud slyšely šramot. Já tomu nevěřím, alespoň zatím ne, ale je tu určitá nepatrná možnost, že se do hotelu Overlook dostala ojedinělá krysa.“

Jack, který byl přesvědčen, že v každém hotelu na světě je jedna dvě krysy, držel jazyk za zuby.

„Přirozeně nesmíte svému synovi za žádných okolností umožnit přístup na půdu.“

„Ne,“ řekl Jack a znovu se zářivě usmál. Bylo to ponižující. Copak si ten důležitý blbeček vážně myslí, že by nechal svého syna poflakovat se na půdě plné krysích pastí, starého nábytku a bůhvíčeho ještě?

Ullman vzal plán podkroví a odložil jej do zásuvky.

„Overlook má sto deset ubytovacích jednotek, z toho třicet apartmá. Všechna jsou tady ve třetím poschodí. Deset v západním křídle (včetně prezidentského apartmá), deset v centrální budově a dalších deset ve východním křídle. Všechna nabízejí nádherný výhled.“

Mohl by sis ušetřit aspoň ty reklamní kecy?

Ale neřekl nic. Potřeboval práci.

Ullman zasunul třetí patro dospodu a společně se podívali na druhé.

„Čtyřicet pokojů,“ řekl Ullman. „Třicet dvoulůžkových, deset jednolůžkových. A v prvním patře dvacet a dvacet. Plus tři komory na prádlo v každém poschodí a sklad, který je na nejvýchodnějším konci hotelu ve druhém poschodí a nejzápadnějším v prvním. Otázky?“

Jack zavrtěl hlavou. Ullman odstrčil plány druhého a prvního patra.

„Teď přízemí. Tady uprostřed je recepce. Za ní jsou kanceláře. Přízemí má čtyřiadvacet metrů na každou stranu od recepce. Tady v západním křídle je jídelna a denní bar Colorado. Hodovní síň a taneční sál jsou ve východním. Otázky?“

„Jen co se týče sklepa,“ řekl Jack. „Pro zimního správce je to nejdůležitější podlaží. Kde se všechno odehrává, abych tak řekl.“

„Watson vám to všechno ukáže. Plán sklepa je na stěně v kotelně.“ Působivě se zamračil, zřejmě aby ukázal, že jako ředitele se ho takové pozemské věci jako kotelna nebo rozvody netýkají. „Asi by nebylo od věci dát tam dolů také pár pastí. Minutku...“

Naškrábal si nějakou poznámku do bloku, který vytáhl z náprsní kapsy (na každém listě bylo napsáno Z pracovního stolu Stuarta Ullmana), list vytrhl a hodil jej do bližší přihrádky odkládacího koše. Vypadal tam osaměle. Blok znovu zmizel v Ullmanově kapse. Jako by tím ředitel zakončoval nějaký kouzelnický trik. Teď to vidíš, Jacky, a teď už ne. Ten chlap je skutečně rozený hlavoun.

Znovu zaujali svá výchozí stanoviště, Ullman za stolem a Jack před ním, zpovídající a zpovídaný, žadatel a nedůvěřivý šéf. Ullman položil své malé pěstěné ručky na stůl a zahleděl se přímo na Jacka, malý, plešatící mužík v bankéřském obleku a nenápadné šedé kravatě. Květina v jeho klopě byla vyvážena malým odznáčkem v druhé. Zlatými písmeny na něm bylo vyvedeno slovo PERSONÁL.

„Budu k vám naprosto upřímný, pane Torranci. Albert Shockley je vlivný člověk s velkým zájmem o Overlook, který letos poprvé v celé své historii vykázal zisk. Pan Shockley rovněž zasedá ve správní radě, ale není to člověk z praxe, což sám připouští. Své přání týkající se správy hotelu však vyjádřil zcela zřetelně. Chce přijmout vás. A tak vás přijmu. Kdybych však měl v této věci volnou ruku, nevzal bych vás.“

Jack v klíně zaťal pěsti. Potil se. Důležitý blbeček, důležitý blbeček, důležitý –

„Nemyslím si, že vám na mém mínění nějak záleží, pane Torranci. A je mi to jedno. Vaše city ke mně nehrají žádnou roli v mém přesvědčení, že se na tu práci nehodíte. V sezoně, od patnáctého května do třicátého září, zaměstnává Overlook sto deset lidí na plný úvazek; dalo by se říci jednoho člověka na jednu ubytovací jednotku. Nemyslím si, že mě mají moc rádi, někteří si dokonce zřejmě myslí, že jsem tak trochu parchant. V tom by mohli mít pravdu. Člověk musí být tak trochu parchant, když chce řídit lidi způsobem, jaký si takovýto hotel zaslouží.“

Podíval se na Jacka, jestli k tomu nechce něco podotknout, ale Jack po něm znovu blýskl úsměvem, širokým a útočně vyceněným.

Ullman řekl: „Overlook byl postaven v letech 1907 až 1909. Nejbližší město je Sidewinder, čtyřicet mil východně po silnicích, které bývají někdy od konce října nebo od listopadu až do dubna uzavřené. Postavil jej jistý Robert Townley Watson, dědeček současného údržbáře. Bydleli tu Vanderbiltové a Rockefellerové a Astorové a Du Pontové. V prezidentském apartmá se ubytovali čtyři prezidenti. Wilson, Harding, Roosevelt a Nixon.“

„Hardingem a Nixonem bych se moc nepyšnil,“ zabručel Jack.

Ullman se ušklíbl, ale nechal to bez poznámky. „Pro pana Watsona se hotel ukázal být velkým soustem, a tak jej v roce 1915 prodal. Znovu byl prodán v letech 1922, 1929 a 1936. Do konce druhé světové války byl prázdný, pak jej koupil milionář Horace Derwent, vynálezce, pilot, filmový producent a podnikatel.“

„To jméno znám,“ řekl Jack.

„Ano. Čeho se dotkl, měnilo se ve zlato... kromě hotelu Overlook. Utopil v něm přes milion dolarů, ještě než první poválečný host vůbec vstoupil do dveří. Vetché trosky proměnil v zámek. Byl to on, kdo vybudoval roqueové hřiště, které jste tak obdivoval, když jste přijel, jak jsem si všiml.“

„Roqueové?“

„Roque je britským předchůdcem našeho kroketu. Kroket je zparchantělý roque. Podle pověsti se Derwent naučil tu hru od svého tajemníka a úplně se do ní zbláznil. Možná máme nejlepší roqueové hřiště v Americe.“

„O tom nepochybuji,“ řekl Jack vážně.

Roqueové hřiště oddělené živým plotem, umně sestříhaným do podoby různých zvířat, a co dál? Člověče nezlob se v životní velikosti za kůlnou s nářadím? Byl už z pana Stuarta Ullmana dost unavený, ale Ullman zjevně ještě neřekl všechno. Musel si odříkat svoje do posledního slova.

„Když přišel o tři miliony, prodal Derwent hotel skupině kalifornských investorů. Ti však udělali podobně špatnou zkušenost. Nebyli to prostě lidi z branže.

V roce 1970 koupil hotel pan Shockley se svými společníky a svěřili jeho řízení mně. Pár let jsme se také pohybovali v minusu, ale musím říct, že důvěra současných majitelů ve mě nebyla nikdy otřesena. Minulý rok jsme to zlomili. A v letošním roce se hotel poprvé ve své sedmdesátileté historii dostal do plusu.“

Jack si přiznal, že pýcha toho úpravného mužíka je oprávněná, a to v něm znovu vzbudilo původní nevoli.

„Nevidím žádnou spojitost mezi barvitou historií hotelu a vaším pocitem, že se na to místo nehodím, pane Ullmane,“ řekl.

„Jednou z příčin, proč Overlook prodělal tolik peněz, je finanční propad, který přichází každou zimu. Snižuje to zisky víc, než byste věřil, pane Torranci. Zimy jsou tu neuvěřitelně kruté. Abych se s tímto problémem vypořádal, rozhodl jsem se zaměstnat zimního správce na plný úvazek. Ten by měl podle určitého harmonogramu vytápět jednotlivé části hotelu, provádět údržbu a dělat potřebné opravy, jakmile vyvstane nutnost. Být neustále ve střehu pro případ nepředvídaných událostí. První zimu jsem místo jednoho muže najal rodinu. A došlo k tragédii. K strašné tragédii.“

Ullman se na Jacka chladně a zpytavě zahleděl.

„Udělal jsem chybu, to dobrovolně přiznávám. Ten člověk byl opilec.“

Jack cítil, jak se začíná šklebit, jak jeho ústa vytvářejí pravý opak onoho zářivého reklamního úsměvu. „A tak. Myslel jsem, že vás Al informoval. Já už jsem toho nechal.“

„Ano, pan Shockley mi říkal, že už nepijete. Také mě informoval o vašem posledním zaměstnání... o vašem posledním důvěryhodném zaměstnání, dalo by se říct. Učil jste angličtinu na vermontské přípravce na univerzitu. Ztratil jste nervy; nemyslím, že je zapotřebí to nějak rozvádět. Ale skutečně si myslím, že Gradyho případ je určitým poučením, a proto jsem nadnesl záležitost vašeho... vaší minulosti. Během zimy 1970-1971, poté, co jsme hotel dali do pořádku, ale ještě před první sezonou, jsem najal toho... toho nešťastníka Delberta Gradyho. Přestěhoval se do bytu, kde budete bydlet i vy se svou manželkou a synem. Měl manželku a dvě dcery. Já jsem k tomu měl jisté výhrady především proto, že zima je tu mimořádně tuhá, a Gradyovi museli počítat s tím, že budou pět až šest měsíců odříznuti od světa.“

„Ale to není tak docela pravda, ne? Jsou tu přece telefony a vysílačka v pásmu občanských radiostanic. A národní park Skalnaté hory je v doletu helikoptéry a určitě tam jednu dvě mají.“

„O tom nic nevím,“ řekl Ullman. „V hotelu je obousměrná vysílačka, kterou vám pan Watson ukáže a dá vám k ní seznam správných frekvencí, na kterých můžete přivolat pomoc. Telefonní linky odsud do Sidewinderu jsou stále ještě vedeny nad zemí, takže každou zimu dochází k poruchám a oprava trvá od tří do šesti týdnů. Ve vybavení je taky sněžný skútr.“

„Pak se tedy nedá mluvit o odříznutí od světa.“

Pan Ullman se zatvářil ukřivděně. „Kdyby třeba váš syn nebo vaše žena uklouzli na schodech a utrpěli frakturu lebky, pane Torranci... Napadlo by vás v tu chvíli, že jste odříznuti od světa?“

Jack pochopil. Sněžný skútr by plnou rychlostí dorazil do Sidewinderu za hodinu a půl... snad. Helikoptéra ze záchranné služby národního parku by se sem dostala za tři hodiny... v optimálních podmínkách. Ve vichřici by nedokázala ani vzlétnout a člověk nemohl předpokládat, že skútr bude moci jet nejvyšší možnou rychlostí, i když už se odvážíte vézt na něm těžce zraněného, zvlášť když teploty dosahují minus patnácti, při ostrém větru až minus pětadvaceti stupňů.

„V Gradyho případě,“ řekl Ullman, „jsem uvažoval zřejmě podobně jako pan Shockley ve vašem. Samota může být zničující sama o sobě. Je tedy lépe, když s sebou má člověk rodinu. Kdyby nastaly nějaké potíže, myslel jsem si, je velmi pravděpodobné, že to nebude zrovna fraktura lebky nebo úraz elektřinou nebo nějaký záchvat. Těžká chřipka, zápal plic, zlomená ruka, dokonce i slepé střevo by poskytovaly dostatek času k záchraně.

Domnívám se, že to, co se stalo, bylo následkem přílišného množství levné whisky, kterou si Grady hojně dopřával, aniž jsem o tom věděl, a také následkem ponorkové nemoci. Už jste se s ní setkal?“ Ullman se blahosklonně pousmál, připraven Jacka poučit, jakmile by připustil neznalost tohoto fenoménu, ale Jack si pospíšil s rychlou a ráznou odpovědí.

„Ne, ale vím, že se jedná o klaustrofobickou reakci, k níž může dojít, když jsou spolu lidé delší dobu uzavřeni na jednom místě. Klaustrofobický pocit se projevuje nechutí k lidem, s nimiž je postižený v dané komunitě. V krajních případech může vyústit v halucinace a násilí – byly zaznamenány vraždy kvůli takovým maličkostem, jako je připálené jídlo nebo hádka o to, kdo má umýt nádobí.“

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ ZÁLEŽITOSTI

1 PŘIJÍMACÍ POHOVOR

ČÁST DRUHÁ POSLEDNÍ DEN SEZONY

ČÁST TŘETÍ VOSÍ HNÍZDO

ČÁST ČTVRTÁ ZASNĚŽENI

ČÁST PÁTÁ OTÁZKA ŽIVOTA A SMRTI