Ján Vilček

Z vreca von 2

(ukážka)

Humor, paródie, satira, anekdoty aj vtipy, poézia s absurdnými prvkami, poviedky aj mikro-poviedky, glosy, grotesky, brepty aj skomoleniny, no najmä všakovaké prvky nonsensu, hlody, haluze, atď)

Vydavateľ: Druska Books

ISBN:  978-80-89646-83-8

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

Z vreca „o tom rohatom kniežati“

O malom jahniatku

„Dovoľte, aby som sa predstavil bez slov.”

Vtedy si dal dole elegantný klobúk. Bolo vidno iba také malé, zrohovatené výbežky s jemne ostrým koncom.

„Viete, pre vás som sa zaodel do najkrajšej podoby, akú som kedy mal. Dnes nemienim nikoho strašiť. Povedal som si, urobím niečo nezvyčajné.

Porozprávam vám nejakú rozprávku. Moju. Aká sa mi páči. A niet nič lepšie, ako to, že sa nemôžete brániť,” povedal staršej panej, ktorá leží práve v pooperačnom stave so zafačovanou tvárou, na lôžku intenzívnej starostlivosti vo fakultnej nemocnici.

* * *

„Tak najprv o jedenásťmesačnom jahniatku, ktoré si vyšlo na prechádzku, keď práve rodičia nedávali pozor."

Otvoril knihu, ktorú predtým nebolo vôbec vidno. Objavila sa zrazu na jeho želanie. Ťažko povedať niekomu, kto tam vôbec nebol.

„Bolo raz jedno malé neposedné jahniatko, ktoré neposlúchalo zakaždým, kedy mohlo. Hneď, ako sa rodičia čo len na okamih nepozerali, už bolo preč! Frrrnk, len tak pre nič za nič a už bolo za domom, na lúke, alebo v nebezpečnom lese.

Aj dnes si odbehlo.

Cupitá po úzkych vychodených chodníčkoch, ba aj tadiaľ, kde žiadne chodníčky nie sú, ale za najbližším mohutným stromom sa nečakane objavil starý vlk! Oči sa starému vlkovi rozsvietili pažravosťou, už sa videl, ako sa vrhne na bezbranné mláďa, ale hups! Čože to? Jedenásťmesačné mláďa ovečky a barančeka otvorí papuľku s neveľkými zubami a bleskovou rýchlosťou ako motorová píla sa zahryzne do starého vlka. Bolo počuť len zaskučanie, čo vôbec nestihol reagovať. Všade naokolo boli husté stopy starej vlčej krvi, čo ani stekať nechcela, tak mu strachom stuhla.

Jahniatko zacupitalo za vysoké kríky, aby to zo seba vyvrátilo. Bolo totiž vegetariánom.

„Fuj ha!" povedalo si znechutene a pohlo sa pomaly ďalej.

Ani nie za päť či šesť minút sa objavila stará vypĺznutá líška. Tá sa veru nestihla diviť, hoci sa ako divá vrhla na zdivočené jahniatko, ktoré vrtuľovitým spôsobom v superkrátkom čase spracovalo biomasu niekdajšej líšky. Len tak tak stihlo zacupitať za obrovský stromisko, aby tú starú líškovskú masu vyvrátila zo seba von. Ešte stále bolo vegetariánom.

„Ako dobre, že tie stromy má kto pohnojiť. Ja ti dám, škodiť malým nevinným jahniatkam. Fuj!"

Za ďalších päť alebo šesť minút naďabilo jedenásťmesačné jahniatko na starú medvedicu. Tá si ho vôbec nevšimla. Pokojne kráčala spolu s malým mackom ďalej a vôbec by si ho neuvedomila, keby jahniatko nebolo pozdravilo pekne a nahlas: „Dobrý deň, pani medvedica!"

Prešlo päť a vari aj šesť minút a jahniatko si pomyslelo: Hmm, najprv vlk, potom líška, hneď za tým medvedica a čo ďalej? Už som si začalo zvykať. Takto vzniká návyk? Juj, ja by som si do niečoho zahryzlo...

Jahniatko sa rozhodlo, že sa vráti. Urobilo otočku a vrátilo sa. Pri salaši nikto ani len nespozoroval, že chýbalo. Chvíľu si pochrumkávalo na čerstvej tráve a hlavou sa mu honili predstavy o najbližšej vychádzke, ktorú si urobí zajtra.

Zatiaľ si nikto nevšimol, aké je – chúďa – celé zakrvavené..."

Zazvonil telefón. Namiesto normálneho CRRRN CRRN – to bol zvuk motorovej píly. Knieža v elegantnom klobúku prestal rozprávať rozprávku. Knihu položil na malý nemocničný stolík, pričom prevrhol vázu s ružami.

„Prosím? Do jakuzy, to nemôžete dať aspoň na chvíľu pokoj? Ste úplne neschopní? Ten bradatý prezident Mahmúd Ahmedínedžádik nech seká pokoru! Pripomeňte mu, že sa mi upísal vlastnou krvou, takže z toho tak rýchlo nevykorčuľuje! Odkážte mu, nech tých anglických babrákov pohotovo prepustí, naveďte ho dôrazne a jednoznačne, ako sa to robí, aby sa to mediálne využilo v náš prospech a pekne krásne pracujte ďalej na výrobe jadrových bômb, chápete? Keď ich neboli schopní odkúpiť od šikmookých, tak sa budú pasovať s púštnymi podmienkami." Sklapol briliantový mobil. Vložil mobil do ľavého vrecka.

„Kde sme to skončili?" spýtal sa staršej panej, ktorá leží v pooperačnom stave so zafačovanou tvárou na lôžku intenzívnej starostlivosti vo fakultnej nemocnici. „Aha! U jahniatka! Zatiaľ si nikto nevšimol, aké je – chúďa – celé zakrvavené. Starý baran iba pristúpil k synovi a vraví mu: Druhý raz si dávaj väčší pozor!" A ďalej bolo, akoby nič.

©©©

Z vreca „aforizmy a iné vety“

Jeho hnev bol bytostný. Je to jedno, či by sa hneval na prírodu, či na Boha, alebo na osud, jeho hnev sa zavŕtaval do najhlbšej jeho podstaty. Šlo o opozičného politika. Ale čo ho najviac zaujímalo, to boli: PREFERENCIE.

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Najviac mu šlo o neho samotného. Potom o stranu. Potom o neho. Potom o blaho jeho pomocného personálu. Ďalej o neho. Za tým mu šlo o jeho rodinu. Zapredal by aj nos medzi očami. Urobil by čokoľvek, len aby sa mal dobre. Po tom zase o stranu. Kdesi na 123.mieste mu šlo o voliča. Bežný človek mu bol úplne ukradnutý.

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Študent vysokej školy povedal na semestrálnej skúške, že po 3. svetovej bude kráľom tvorstva zmutovaný hmyz. Profesor ho vyhodil. Keď bol sám, od jedu zašľapil švába. Ešte šťastie, že na budúci týždeň prídu deratizéri.

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Súhlasím s odporcami gumených ochranných prostriedkov. Hoci ich máte, aj tak vás môže prekvapiť mozgová príhoda.

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Rada pre hovorcov: Nezdôrazňujte vopred, aké dôležité veci idete oznámiť. Vždy si nechajte voľné miesto na prípadné zmeny názoru, a to pod tlakom holých faktov. Alebo oblečených.

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Lypszyczowa teoréma o parlamentných návrhoch: Ak sa dá akákoľvek dobrá myšlienka realizovať s tým, že predtým s úspechom prešla pripomienkovým konaním v radoch poslancov za KDH, tak sa ju ani neoplatí v NR SR predložiť na schválenie.

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Teoréma Juana Lyposuckého o obchode: „Nikdy nedohaduj biznis pred desiatou hodinou ráno, alebo po šestnástej hodine popoludní. Ale ak ide o podpis zmluvy, buď pripravený hoci aj o polnoci!

∞ ∞ ∞ ∞ ∞

Niekoľko osvedčených výhovoriek:

„V našej firme sme to vždy presne takto robili!"

„Len pokojne, ešte sa to neschválilo." (O minútu „Zabudli mi povedať, že to zrušili.")

„Nevedeli sme, že je to tak hrozne dôležité."

„Pozrite sa, nerozčuľujte sa, dobre? Mňa sem neprijímali na to."

„A fakt je to také súrne?"

„Nerozčuľujte sa, nikto mi nepovedal, aby sa tak vykonalo."

„Ale čoby, my sa mýlime iba výnimočne!"

„Prepáčte, ale ubezpečujem vás, že na toto nemám vôbec čas."

„A čo by ste čakali od jednoduchej stodoly! My sme iba RD."

„Mňa? Nie, mňa sa to absolútne netýka. A netykajte mi!"

„Prosím vás, počkajte na riaditeľa, on to určite vie zodpovedať."

„Vy fakt očakávate odo mňa, že to mám v náplni práce?"

„No hej, nemal som ani potuchy, že je to také súrne!"

„Obráťte sa na môjho kolegu, on za to berie plat."

„Pozrite, ja som pracovník tretej kategórie a plat mám štvrtej kategórie."

©©©

Z vreca „mikro story“

Maďarskí super policajti

„To mi neuveríte! Tak ako mnohokrát predtým, aj teraz som si skracoval cestu do Košíc cez Budapešť, kto to dobre pozná a vie, kde a akým smerom má ísť, tak je to jednoznačne ušetrený čas, lepšia cesta. Lenže čo čert nechcel, tak som dostal defekt akurát v najhlbšom centre Budapešti. Nadával som nahlas ako pohan, tí to netaja ako naši kresťania, keď som menil pneumatiku za pneumatiku, ale to by ešte nič nebolo, ľudia si chodili okolo mňa a usmievali sa na mňa ako debili, takmer ako tí, čo ti dávajú najavo, že im by sa nič také nestalo, ty chmuľo materin, ty si tu musíš meniť pneumatiku!

No a ani ma len nenapadlo, že tú tašku v podobe kabelky, kde nosím všetky kreditné karty, pas, občiansky preukaz, doklady o aute, vodičský preukaz, no proste to, čo musí byť obvykle...

Nejaký idiot mi to všetko ukradol!

Ale to som zistil až vtedy, keď som chcel odísť!

Čuduj sa svete, zhodou okolností oproti na druhej strane cesty práve policajti dávali pokutu miestnemu občanovi za zlé parkovanie, tak som ich ihneď oslovil, a aj to iba rukami nohami, niečo po slovensky, niečo po nemecky, niečo po anglicky, niečo som vedel z počutia v maďarčine, samozrejme sa na mňa usmiali, pochopili to okamžite a čosi kdesi, komunikovali so svojimi kolegami...

Že aby som šiel za nimi na policajné stredisko. Tak sme si sadli každý do svojho, ja som telefonoval do Košíc, aby z firmy zariadili potrebné veci na ambasáde, lebo bez pasu by ma cez hranice nepustili a aj to, aby sa rýchlo zablokovali všetky kreditky... ale čo potom, to mi neuveríte!

Normálne dorazíme pred nejakú banku, čo bola hneď vedľa policajného strediska a tam ti majú toho môjho zlodeja! On totiž šmátral medzi kreditkami a našiel papierik s telefónnym číslom, ktoré bolo zastrčené v jednej priehradke aj s kreditkou, to som si tam zastrčil telefónne číslo jedného z klientov a vôbec to nesúviselo s tou kreditkou...

Prešibanec jeden! Okamžite šiel do banky, ale nakoľko naťukával to inkriminované telefónne číslo namiesto potrebného pink kódu, ochrankári si všimli, že jeden zo zákazníkov už tretí raz naťukáva a je nervózny, tak ho okamžite zadržali.

Keď mi policajti podávali kabelu so všetkými vecami a ani jedna jediná nechýbala, usmieval som sa na nich ako káčer Donald, keď si chcel vziať pani káčerovú a aj oni boli radi, že tak bravúrne rýchlo vyriešili prípad. Ešte boli zvedaví, či chcem na neho podať trestné oznámenie, ale to som s úsmevom odmietol."

©©©

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Z vreca „o tom rohatom kniežati“

Z vreca „aforizmy a iné vety“

Z vreca „mikro story“