Text © Pavel Vrána 2005

Ilustrace © Inka Delevová

(ukážka)

Já hledám paní bohatou

co má své konto v bance

a její zralost provází

i šarm a elegance.

Takovou asi nepotkám

tam, kam mě život vodí,

na cestě domů z hospody

a nebo do hospody.

Proto teď dávám inzerát.

Berte ho prosím tak,

že co mám, to Vám nabízím

já lump a darebák.

Mám žízeň stále velikou

i dluhů víc, než dost

a taky chuť se milovat.

Žít prostě pro radost.

Jen přečtěte si inzerát.

snad adresa je tam.

Jak přijdete, tak začne nám

náš doživotní flám.

HOSPODA

Šinul jsem si to ulicí a bylo deštivo.

Lidi se táhli za suchem, jak švábi na pivo.

Jeden chlap, chmury na čele,

že do kaluže šláp,

uhnul se z deště pod okap.

To byl můj první šváb

a s druhým se tam srazili,

prásk – hlavou do hlavy,

že vedle byla hospoda,

tak oba bolaví

šli zalít tohle neštěstí

a sušit svoje háby.

U půllitru tam seděli

už dva mí mokří švábi.

Tři další – dvě ženské a chlap,

šváb a dvě švábice

ve dveřích křičí:

„Máme hlad a mokré palice.

Chcem medoviny horký lok

a že je deštivo

tak něco k jídlu na základ,

to pro chuť na pivo.“

Na schodech, co jdou k hospůdce

teď slyším: klapy, klap.

Střevíčky klapou v kalužích.

Že by můj šestý šváb?

„Slečinko, pojďte do spolku,

do tepla, do hospody.

Ruku sem, já Vás povedu

než uklouznou Vám schody.“

Už je nás sedm. Přišli jsme

když bylo deštivo.

Je sucho a my jsme tu zas.

To ta chuť na pivo.

Chlap seděl, hlavu v popelníku

a stačilo mu jen pár piv.

To zase bude doma křiku:

„Taky jsi mohl přijít dřív!

Zas vypadáš, jak z popelnice

a páchneš, jako ze sudu.

Bože! Že já, jak poběhlice

si vzala toho pobudu.

Co tě to táhne do hospody?

Stejně tam v koutě sedíš sám.

Já zatím doma drhnu schody

a vařím, peru, zametám.

Je tolik věcí, co bych chtěla

ti říct a to i bez křiku.

Víš, já se dneska dozvěděla

kdo koupil v domě trafiku

a s kým spí sousedova dcera,

že sousedka je potvora...

Já bych to jinak nevěděla

neznat tu paní ze dvora.

Proč hospoda tě tolik láká?

Baví tě sedět sám a pít?“

„Víš, doma pořád někdo kdáká.

Tam sedím sám a mám svůj klid.“

Dal jsem si tě děvče k svátku.

Vem si kytku na památku.

Zkusme, v které hospodě

bude jí líp ve vodě.

Nalil jsem si do sklenice

asi divný pití.

Přišla na mě motolice

potom hrozný blití.

Hlava se mi roztočila

v děsně rychlým kruhu.

Snad jsi mi to nekoupila

moje milá v trhu?

Krutý do tmy probuzení

celý tělo bolí.

Vypadá to na chození

se slepeckou holí.

Vědět, že chceš šetřit tolik

byl bych si vzal Vlastu.

Je tak trochu alkoholik

a rozumí chlastu.

Den byl jako malovaný

všichni plní pohody

když mě i s mým kamarádem

vyhodili z hospody.

Trochu jsme si zazpívali

něco málo vypili,

chtěli jsme pak stejnou holku

a tak jsme se pobili.

Facek padlo jako máku,

hospodský byl taky bit,

to aby jí bylo jasný:

Když se peru, tak jsem fit.

Miluju malou hospůdku

kde bývám u piva

a obdivuju osůbku

co nám všem nalívá.

Je, jako bych jí vystřihnul

z krásnýho obrázku.

Pod lokty cítím pevný stůl

a myslím na lásku.

Když podává mi sklenici

perlivě zrosenou

po těle cítím zimnici

a vzdychám nad pěnou.

Zdvihnu se, opřu do holí,

zůstanu chvilku stát

a pak, jak mi věk dovolí

šourám se vyčurat.

Ač duší něžný trubadůr,

k večeři baštím romadůr.

Ten jeho pronikavý smrad

by vyhnal květy ze zahrad

a zahubil by v jeho noře

svým puchem smrdutého tchoře.

Však chutí, tahle bestie

pokoří sýry Francie.

I Ital, polomrtvý smrady

by těžko hledal v chuti vady.

Ten sýr, toť dokonalost sama,

však jeho aróma je drama.

Je zaleželý, jak má být.

Bože, to se to bude pít.

Blikají tady světýlka

výherních automatů.

Někdo tu přišel o lásku

a někdo o výplatu.

V kavárně jinak pohoda.

Hosté se sem tam mění,

někdo tu hledá vzrušení

a jiný zapomnění

Kouř cigaret se klikatí

a potom zmizí v mžiku,

náš hovor občas přeruší

třesk koulí z kulečníku.

Zajdem si trochu ulevit

a snížit hladinu

než rozejdem se k domovům

potěšit rodinu.

Table of Contents

Obálka

HOSPODA