Odložený případ

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

(ukážka)

Andrea Kane

Odložený případ – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno hrdinovi Freddymu, služebnímu psu FBI,

který zemřel při výkonu svých služebních povinností.

Díky, že jsi chránil naši zemi.

Doufám, že můj bloodhound Hero ti neudělá ostudu –

ani všem dalším statečným psům, jakým jsi byl ty.

Poznámky a vysvětlivky

APB

(All Points Bulletin, doslova zpravodaj zahrnující všechny body): všichni/policie by měli být ve střehu – většinou se vydává při hledání pachatelů trestné činnosti, odcizených vozidel či pohřešovaných osob.

BAU

(Behavioral Analysis Unit, jednotka behaviorální analýzy): jako jeden ze tří komponentů Národního centra pro analýzu násilných trestných činů (National Center for the Analysis of Violent Crimes – NCAVC) provádí BAU investigativní a operační podporu založenou na profilech chování. Vychází přitom ze zkušeností, výzkumu a zkoumání složitých, časově náročných zločinů, které jsou většinou násilné povahy či výhrůžného obsahu.

BAU-3

(Behavioral Analysis Unit 3): zabývá se zločiny páchanými na dětech, včetně únosů, záhadných zmizení, vražd a sexuálního zneužívání.

Bloodhound

Pátrací a záchranářští psi se dělí do dvou hlavních skupin. Na ty, kteří hledají lidský pach ve vzduchu, a na ty, kteří dokážou rozeznat pach konkrétních osob. Psi větřící pach lidí ve vzduchu jej umějí sledovat až k jeho zdroji. Stopaři dostávají čichnout k předmětu, který je nějak spojen s pohřešovaným. Poté tuto pachovou stopu sledují, dokud se neztratí. Psi dokážou buď postupovat přesně po trase, kudy se hledaný ubíral, nebo se orientují jen podle pachu, který se může rozptýlit i mimo trasu, kudy hledaná osoba procházela.

Bloodhound (též bladhaund či svatohubertský pes, francouzsky Chien de Saint-Hubert) je největší, čichem lovící pes na světě. Jeho vynikající nos dokáže navětřit i dva týdny starou stopu. Má dvě stě milionů čichových buněk (člověk má pět milionů čichových receptorů). Na krku má charakteristické záhyby volné kůže, které se podílejí na jeho proslulém truchlivém výrazu, a štěká nezaměnitelným melodickým hlasem.

Bloodhound pravděpodobně vznikl ze starobylého svatohubertského psa, kterého přivezli do Evropy vojáci bojující v křížových výpravách, a o přímé vyšlechtění se pak postarali ardenští mniši z opatství sv. Huberta. Předky tohoto mimořádného psa byli parforsní honiči, používal je v 7. století mnich Hubert, jenž byl později jmenován biskupem a ještě později, po svatořečení, se stal patronem lovců.

Chicago White Sox je profesionální baseballový klub z Major League Baseball, patřící do centrální divize American League. Klub byl založen v roce 1900 pod jménem White Stockings, od roku 1904 nosí svůj současný název.

Za svou historii klub celkem šestkrát vyhrál American League, z toho třikrát i následující Světovou sérii.

Club Penguin

Jedná se o populární on-line hru pro mnoho hráčů (massively multiplayer online game – MMO). Její virtuální svět nabízí spoustu her a aktivit, hraje se s avatary – tučňáky. V současné době (v roce 2007 ji od zakladatelů New Horizon Interactive koupila The Walt Disney Company za 350 milionů dolarů) má přes 30 milionů uživatelských účtů.

Hra je určena pro věkovou skupinu od 6 do 14 let, ale do Clubu Penguin má volný přístup kdokoli bez omezení věku. Z toho vyplývá snaha vývojářů maximálně ochraňovat bezpečí dětí, moderátoři filtrují například sprostá slova či osobní informace.

Hra bývá kritizována za propagaci konzumního životního stylu a tolerování podvádění při hrách.

CAC

(Crime Against Children, zločiny páchané na dětech)

CARD

(Child Abduction Rapid Deployment Teams, týmy rychlého zásahu v případech únosů dětí). První hodiny po únosu dítěte jsou nejdůležitější, a to byl důvod k založení týmů CARD u FBI. Každý tým má čtyři až šest zkušených členů, celkově je jich zhruba šedesát. Úzce spolupracují s BAU a dalšími bezpečnostními složkami na ochraně a záchraně životů nevinných dětí.

CODIS

(Combined DNA Index System, kombinovaný systém indexu DNA): umožňuje federálním, státním a místním kriminalistickým laboratořím vyměňovat si, sdílet a elektronicky porovnávat profily DNA, dávat jednotlivé zločiny do souvislostí a usvědčovat pachatele.

CSI

(Crime Scene Investigation, vyšetřování místa činu)

ERT

(Evidence Response Team, tým pro identifikaci důkazů). Jedná se o zvláštní agenty, kteří sbírají, identifikují, zpracovávají a uchovávají důkazy trestné činnosti z míst činů.

ERT je federální protějšek místních vyšetřovacích skupin (Crime Scene Investigation – CSI Units), se kterými někdy spolupracuje. Ve všech 56 terénních úřadech FBI jsou členové ERT.

HIPAA

(Health Insurance Portability and Accountability Act, Zákon o zdravotním pojištění, přenosnosti a zodpovědnosti), který přijal Kongres USA v roce 1996.

Předpisy HIPAA zajišťují důvěrnost a bezpečnost informací o zdravotním stavu občanů.

Identikit

je přibližná podoba, pravděpodobný portrét např. osoby podezřelé z trestného činu sestavený z jednotlivých segmentů podle popisu svědků.

Navy SEALs

(United States Navy’s Sea, Air, and Land Teams, Námořní, vzdušné a pozemní týmy Námořnictva Spojených států amerických) je primární vojenský útvar zvláštních sil Námořnictva Spojených států amerických, spadající pod Velitelství zvláštní námořní bojové činnosti (NAVSPECWARCOM; Naval Special Warfare Command).

Akronym SEALs je odvozen z anglických slov SEa, Air a Land, která vyjadřují všestrannost a schopnost těchto jednotek provádět za jakýchkoli podmínek vysoce specializované vojenské operace na moři, ve vzduchu i na zemi. V neustávající válce s terorismem jsou tyto jednotky využívány především pro cílené vojenské zásahy a speciální průzkum na nepřátelském území a dále pro záchranu rukojmích s využitím nekonvenčních metod boje.

Výcvik nových příslušníků je psychicky i fyzicky velmi náročný a je považován za jeden z nejnáročnějších vůbec. Může trvat až 30 měsíců, než člen SEALs dosáhne potřebné fyzické kondice a osvojí si veškeré nezbytné znalosti nutné k jeho nasazení do skutečné bojové mise. Přibližně 75 % zájemců o zařazení k této jednotce proto vzdá výcvik ještě před jeho dokončením.

NCIC

(National Crime Information Center, Národní informační centrum o zločinecké činnosti) je počítačová databáze informací. Obsahuje rejstříky trestů, záznamy o uprchlících, krádežích, pohřešovaných osobách a podobně. Je k dispozici americkým federálním, státním i místním bezpečnostním složkám a soudním institucím 24 hodin denně, 365 dní v roce.

Byla založena v roce 1967 tehdejším ředitelem FBI J. Edgarem Hooverem.

Profil pachatele

je jedna z nejdůležitějších součástí moderních technik policejního pátrání, protože může vyšetřovatelům odhalit motivy i budoucí činy zločinců.

RA

(Resident Agencies, rezidentní agentury) jsou menší satelitní pobočky každého terénního úřadu, které jsou zodpovědné za určitou danou oblast. Například Newark Field Office v New Jersey má ve své jurisdikci pět RA: Atlantic City, Franklin Township, Garret Mountain, Trenton a Red Bank.

SA

(Special Agent, zvláštní agent): úspěšný absolvent intenzivního jedenadvacetitýdenního výcvikového programu v Akademii FBI v Quantiku se stává zvláštním agentem FBI.

SSA

(Supervisory Special Agent, vrchní zvláštní agent): zvláštní agenti, kteří byli povýšeni a zastávají manažerské pozice v jednotce nebo na ředitelství FBI.

Stockholmský syndrom

je specifická pozitivní emoční i afektivní vazba a závislost oběti (např. rukojmí) na pachateli (např. únosci), vyskytující se též ve vztazích některých vězňů a jejich vyšetřovatelů.

Termín vymyslel americký psychiatr Frank Ochberg, který provedl hloubkovou studii velmi medializovaného případu vyloupení banky v centru Stockholmu 23. srpna 1973. Během vyjednávání, které trvalo sto třicet hodin, se rozvinul milostný vztah mezi jedním z lupičů a jednou z rukojmích.

USMS

(The United States Marshals Service) je federální bezpečnostní agentura USA, spadající pod United States Department of Justice. U. S. Marshals mají na starosti ochranu soudních úředníků a budov, také fungují jako ochranka u soudů a při transportu vězňů, doručují obsílky a asistují při pátrání po uprchlících.

Viktimologie

je věda zabývající se psychologií obětí trestných činů.

Yankee (občas zkracováno na Yank) má několik historicky se měnících významů, které se ale všechny vztahují k občanům USA.

The New York Yankees je americký profesionální baseballový tým z newyorského Bronxu. Soutěží v Major League Baseball (MLB) v American League’s (AL) East Division. Klub byl založen v Baltimoru v Marylandu v roce 1901 jako Baltimore Orioles, v roce 1903 se přesunul do New York City a stal se z něj New York Highlanders, aby pak v roce 1913 přijal oficiální název Yankees.

Tým vlastní společnost Yankee Global Enterprises, spravovaná rodinou George Steinbrennera, který ji koupil v roce 1973.

The Yankees vyhráli 18 divizních titulů, 40 AL pennants, a 27 World Series championships. 44 hráčů a 11 manažerů Yankees bylo uvedeno do Baseball Hall of Fame (Síně slávy), včetně slavných jmen, jako jsou Babe Ruth, Lou Gehrig, Joe DiMaggio, Mickey Mantle a Yogi Berra.

Yankees se těší obrovské popularitě po celém světě.

Jejich největším soupeřem a odvěkým rivalem jsou Boston Red Sox.

Prolog

Westchester County, New York

Léto před třiceti dvěma lety

Když šla šestiletá Felicity Akermanová ten večer spát, netušila, že se její život, jak jej doposud znala, navždy změní.

Zalezla pod bavlněnou přikrývku a položila si hlavu na polštář. Bylo horko, dlouhé blonďaté vlasy měla stažené do copu. Měla na sobě svoji oblíbenou noční košili s krátkými rukávy a zářivě oranžovými fotbalovými míči. Musela si ji dnes večer obléct. Hvězdička z pravopisného testu. Odměna. Velká výhra.

Takový byl ten dnešní zápas. Doktor nejdřív váhal, jestli jí má dovolit hrát. Stejně tak máma s tátou. Ale přemluvila je a nakonec dostala svolení, na které čekala se zatajeným dechem. Nikdo nevěděl, jak hrozně se cítila, když celé léto – od chvíle, kdy si zlomila ruku – sedávala na střídačce a jen se dívala. Ale teď už jí bylo lépe. Žádná sádra. Žádná bolest. Nebyl důvod čekat.

Dokázala to dnes na hřišti v Pine Lake Soccer Camp. Dala tři ze čtyř gólů svého družstva.

Se šťastným úsměvem se převalila na bok, reflexivně si chránila levou paži, kterou měla po sedm dlouhých, nenáviděných týdnů v sádře. A usmála se ještě víc, když si uvědomila, že to už dělat nemusí. Zakroutila prsty a ohnula ruku v lokti. Je volná. Konečně je volná. A konečně je znovu kapitánka svého týmu.

Záclony zaševelily v teplém letním vánku. Než máma odešla, nechala okno pootevřené. Letní vzduch byl příjemný, profukoval místností. Voněl po květinách. Uspával jako ukolébavka.

Felicity zavřela oči, prsty pořád svírala záhyb noční košilky. Vedle ní zamumlala její sestra něco ze spaní a převrátila se na záda. Hrozně nerada spala sama, když rodiče nebyli doma. Felicity jinak vždycky chtěla mít svůj pokoj sama pro sebe – to, že měly se sestrou stejný obličej, stejné vlasy i narozeniny ve stejný den, stačilo. Ale dnes v noci byla tak šťastná, že jí to nevadilo. A navíc nebyly samy. Dole v hale byla Deidre, poslouchala hudbu z přehrávače a zpívala s ním. Měla vážně otřesný hlas. Obě holčičky se jí kvůli tomu pořád smály. Ale Deidre nikdy nic neřekly. Byla jejich chůva, a to velmi panovačná. Navíc jí už bylo osmnáct a začala studovat na vysoké. Což znamenalo, že byla prakticky dospělá. A máma s tátou jim vždycky říkali, že k dospělým je třeba mít úctu.

Ani Deidřin strašný zpěv neudržel Felicity vzhůru. Tolik pohybu, který vydala po dlouhé době posedávání, ji vyčerpalo. Začal ji unášet spánek.

Neviděla, jak se okno otevřelo dokořán. Neviděla tu postavu, která vlezla dovnitř, tiše se připlížila k posteli a přistoupila rovnou k sestře. Felicity neviděla, ani jak jí vetřelec přimáčkl na tvář vlhký kapesník. Ale slyšela tiché zakňourání.

Ospale si protřela oči a otočila se. V polospánku spatřila nejasnou postavu v dlouhé volné černé mikině s kapucí. Ten člověk se nakláněl nad druhou půlkou postele. Felicity sledovala, jak kňourání přestalo, a její sestra ztichla.

Felicitino malé tělo ztuhlo a otevřela oči dokořán. Najednou ji spaní úplně přešlo. Kdo to je v jejich domě?

Nebyl čas to zjistit. Vetřelec se napřímil a přitiskl ruku v rukavici Felicity na ústa. Začala sebou kroutit, bojovat ze všech sil. O čelo se jí otřel rukáv mikiny. Byl vlhký a zvláštně páchl. Jako pomerančová medicína.

Ruka v rukavici se zvedla a přitiskla vlhký kapesník se stejným pomerančovým pachem Felicity na nos a ústa. Strašně to smrdělo. Felicity chtěla vykřiknout. Nemohla. A nedokázala se pohnout.

Místnost se s ní zatočila. Letmo zahlédla svoji sestru, viděla ji dvakrát. A z dálky se ozýval Deidřin zpěv.

Smradlavý kapesník ji přemohl.

Všechno se utopilo ve tmě.

1.

Manhattan, New York

Současnost

V baru to čpělo zvětralým pivem a potem.

Casey Woodsová seděla na stoličce stranou od ostatních hostů. Poposedla si a otočila sklenkou v dlaních. Byla v ní jakási neurčitá tekutina, kterou jí načepoval číšník. Usrkla si, nervózně a zároveň posmutněle se rozhlédla po chumlu studentů, kteří táhli po hospodách v East Village.

Byla jednou z nich. Nebo se o to snažila. Nezapadala – stydlivá a naivní, jiná než ostatní. Toužila, aby ji přijali mezi sebe.

Hrála si v prstech s pramenem dlouhých rezavých vlasů, které měla stažené dozadu, vypadala tak mladší. Přelétala pohledem po místnosti a každou chvíli se zastavila očima na svém cíli. Bylo mu kolem třiceti, seděl na první barové stoličce. Kdykoliv na něho pohlédla, zachytila jeho upřený pohled.

Čas běžel pomalu. Casey se snažila vrhat neomalené, i když stydlivé pohledy na ty nejurostlejší kluky a její výraz se měnil od nadějného k nejistému až po zklamaný. Každý kluk, po kterém pokukovala, nakonec odešel, buď s partou kamarádů, nebo s děvčetem, které tam sbalil.

Přesně o půl čtvrté ráno začal barman zavírat a bar se vyprázdnil. Zůstalo tam jen pár opozdilců, Casey ostentativně nasadila zklamaný výraz. Její naděje na noční dobrodružství se rozplynuly. Sklopila poraženecky řasy.

Pomalu se zvedla a začala lovit v plátěné tašce peníze. Jak to měla naplánované, taška jí sklouzla z ramene, spadla na zem a všechno se z ní vysypalo. Zrudla studem, dřepla si a začala sbírat věci a strkat je zpátky – peněženku, make-up, falešnou studentskou průkazku.

Koutkem oka sledovala, jak se ten muž na konci baru zvedl, hodil na pult nějaké mince a odešel s posledními hosty.

Byly čtyři ráno. Zavíračka.

Barman ji probodával zlostným pohledem, ale Casey si dala načas, naskládala si pomalu věci do tašky a až potom vytáhla z peněženky pár bankovek. Pak se vydala ke dveřím.

Barman je za ní zamkl.

Casey se zhluboka nadechla, otočila se a vydala se stejnou cestou jako celý týden předtím. Podle nastaveného vzorce. Jen dnes večer odcházela z baru později. Ulice byly prázdnější. Načasování bylo správné.

Sebrala odvahu a vydala se po cestě kolem úzké uličky u Tompkinsova parku. Dívala se upřeně před sebe.

Fisherovy kroky zaslechla vteřinu předtím, než ji přepadl. Jednou rukou ji sevřel kolem pasu, druhou jí přitiskl ke krku nůž. Tvrdě. Rychle. Nekompromisně. Takhle si to nenaplánovala. Dostal ji.

„Nebraň se. Nekřič. Radši ani nedýchej. Nebo ti podříznu krk.“

Casey poslechla. Roztřásla se, to nemusela předstírat. Ani strach, který ji sevřel, nebyl hraný. Snažila se uklidnit, připomínala si, proč to dělá. Nekladla žádný odpor, když ji Fisher zatáhl do uličky. Ten psychopatický hajzl ji srazil na betonový chodník, klekl si nad ni a oči se mu triumfálně rozzářily. Jednou rukou jí stále držel pod krkem nůž, druhou jí začal škubat za džíny.

Knoflík povolil. Ale zip už ne.

Tomu zabránil Marc Deveraux.

Vynořil se ze stínu jako predátor v divočině a vrhl se na násilníka vší silou své mohutné postavy. Popadl Fishera za ruku, ve které svíral nůž, zvedl mu ji vysoko a daleko od Casey a potom ho udeřil do předloktí. Fisherovy kosti zapraskaly a nůž dopadl se zařinčením na zem.

Fisher zavyl bolestí.

„Teprve jsem začal,“ ujistil ho výhrůžně Marc. Zatáhl Fishera ke zdi a přimáčkl ho k ní. „Jsi v pohodě?“ zavolal na Casey, která se s námahou zvedala.

„V daleko větší než před třiceti vteřinami,“ podařilo se jí ze sebe vypravit.

„Fajn.“ Otočil se zpátky k Fisherovi. „Mluv,“ přikázal, zabořil mu koleno do rozkroku a loktem se zaryl do průdušnice.

„Ta holka mě sama provokovala,“ řekl Fisher, potom zalapal po dechu a na čele mu vyrazily perličky potu. „Ona…“ zajíkl se, když Marc zatlačil kolenem silněji.

„To je špatná odpověď. Co jsi s tou dívkou plánoval udělat – a co jsi udělal s těmi ostatními? Mluv!“ Naklonil se k muži, až se ho téměř dotýkal tváří. „Nechtěj vědět, čeho jsem schopnej. Vedle mě seš slabej jako skautka.“ Zatlačil loktem silněji a téměř Fishera odřízl od zbytku kyslíku. „Tak spusť o těch dívkách – o všech. A se všema podrobnostma. Poslouchám tě pozorně.“

Získat Fisherovo doznání trvalo déle, než čekal. Bývalý příslušník komanda Navy SEAL musel zabořit palec hluboko do jeho klíční kosti a přivodit mu oslepující bolest, která přetrvávala ještě dlouho poté, co uvolnil tlak, a zahrozit, že to všechno zopakuje a že ta bolest bude desetkrát horší, jestli nezačne mluvit – pokud mu ovšem do té doby nepraskne krk. To, co ten parchant chladnokrevně přiznal, vehnalo Casey do krku žluč. Sice půjde do vězení a zůstane tam hodně, hodně dlouho, ale ona si přála, aby rovnou zahodili klíč.

„Já už tady končím, Marku,“ oznámila svému zachránci. „Nebo se pozvracím.“

„Běž,“ řekl jí tiše. „Já to tady uzavřu a odvezu ho na okrsek. Ta těla se najdou. Jestli bude tvrdit, že vypovídal pod nátlakem, má smůlu. Je to slovo vraha proti našemu. Výpověď platí. Běž domů.“

Domov, to byl čtyřpodlažní dům z devatenáctého století obložený hnědým pískovcem ve čtvrti Tribeca na dolním Manhattanu. Měla tam byt a zároveň kancelář. Nemělo to chybu. Jedna hypotéka. Veškerý její pozemský majetek na jednom místě. A žádné dojíždění do práce. Ideální.

Do čtvrtého patra, kde měla ložnici, se samozřejmě dostala málokdy. Postel byla její povrchní známost, ne-li přímo něco úplně cizího. V podstatě bydlela v kanceláři. Byla to její volba. Každodenní. A nelitovala.

Rychle se rozhlédla po přijímacím stupínku, zabočila doleva a vydala se po schodišti ve tvaru L do druhého patra k francouzským dveřím, které si tam nechala nainstalovat. Vedly na balkon, ze kterého byl výhled na upravenou zahradu v oploceném zadním dvoře. Barevné květinové záhony. Bludiště zastřižených keřů. A po obou stranách půvabné vrbičky, které se vlnily ve vánku. Zahrada působila pokojně a zároveň malebně.

Otevřela dveře, na chvíli vyšla ven a rychle za sebou zavřela. Doufala, že ji chladný vzduch osvěží. Povzdechla si. Všimla si, že slunce je už vysoko nad obzorem a rychle stoupá na oblohu. Hodinky ukazovaly půl desáté. Markův nestandardní výslech zabral později, než předpokládal. Casey to připadalo jako celá věčnost, než se jim podařilo vymáčknout z Fishera kompletní doznání.

Ještě pořád cítila na těle slizké ruce toho perverta. Pořádně ji vyděsil.

Casey se zachvěla, připomenula si, že to přiznání z něho nakonec dostali. Dostali obojí – Fishera i jeho přiznání týkající se ostatních obětí. Nebyla to příjemná práce. Ale právě proto, kvůli takovým hrozným činům páchaným podobnými devianty, založila Forensic Instincts, nejprve jako společnost s ručením omezeným.

Přešla balkon a přistoupila k druhým francouzským dveřím, které vedly zpět do domu. Přiložila kartu ke čtečce a vyťukala do tlačítkového ovladače Hirsh bezpečnostní kód. Zatlačila do dveří, vešla dovnitř a zavřela za sebou. Nebyl čas odpočívat – prozatím. Bylo třeba svolat tým na poradu po akci.

Forensic Instincts – to byl na začátku jen její sen. A nyní se stal skutečností.

Všechno to začalo před čtyřmi lety, když byla společnost ještě v plenkách. Casey se pustila do hledání a sestavila úžasný tým. Sama se chopila kormidla. Díky svým bohatým zkušenostem a práci s behavioralisty i lidmi, kteří se zabývali sestavováním psychologických profilů, svým vrozeným schopnostem každého „přečíst“ a rokům práce u bezpečnostních složek i v privátním sektoru se Casey dokázala snadno přeorientovat na nezávislou profilovačku. Absolvovala magisterské studium forenzní psychologie na John Jay College of Criminal Justice a ještě získala titul bakaláře z psychologie na Columbii. Ale co bylo nejdůležitější, to byl její přirozený talent: dokázala odhadnout, co lidi vede k jejich činům.

Další dva členové jejího týmu byli úžasní. Toho si byla vědoma, vždyť si je sama vybrala. Získala. Byli každý úplně jiný. Oba přinesli do týmu Forensic Instincts specializované schopnosti. Výsledkem byl rostoucí počet úspěšně vyřešených kriminálních případů.

Jejich trio bylo unikátní, ale stále formativní. Což znamenalo, že někdy byli vítáni, jindy pokládáni za osinu v zadku.

Ale celkově si získávali u bezpečnostních složek stále větší respekt, a co bylo nejdůležitější, měli stále větší počet klientů. Pro ty, kteří si je najímali, byli často poslední nadějí.

Nestanovila si mnoho pravidel, ale všechna byla absolutní. Neotřesitelná loajalita, a to jak ke společnosti, tak k sobě navzájem. Odvádět práci na sto deset procent. Naprostá upřímnost, za každou cenu – ale jen za zavřenými dveřmi. A nenápadnost – což znamenalo vytrvale se vyhýbat veřejné pozornosti. Jelikož při své práci posouvali hranice dál, než dovolovala konvenční byrokracie, bylo lépe se co nejméně zviditelňovat. Byli různorodí a každý z jejich trojice neochvějně věřil svým specifickým metodám.

Tři ega. A všechna suverénní. To znamenalo spousty debat, tuny konstruktivních hádek a – občas – umanutou neochotu ustoupit. Pokud šlo o Fisherův případ, Casey chtěla podezřelého usvědčit zkoumáním jeho interakcí s vysokoškolskými studentkami a poté zkombinovat behaviorální sledování se svými vlastními zkušenostmi a instinktem. Marc prosazoval použití statistiky, prošetření minulosti a vytvoření solidní vědecké báze, ze které by vyrobil profil pachatele – a pečlivě předem připravil plán dopadení. A Ryan tvrdě prosazoval teorii hry – dostat se Fisherovi do hlavy a přijít na způsob jeho zvrhlého myšlení: jaká si vybírá místa a jaké strategie užívá k lovu svých kořistí. Tento osmadvacetiletý kluk byl úžasnou kombinací počítačového génia a stratéga. Studoval vzorce chování pomocí složitého programu a prokousával se neskutečným množstvím syrových dat, která potom aplikoval ve svých analýzách lidské dynamiky.

Každý člen týmu vroucně věřil svým vlastním metodám. Naštěstí, celek byl důležitější než jednotlivé části.

Ano, tvořili skvělý tým – cílevědomý a nejlepší. Casey nečekala nic jiného, když rozšiřovala operace a Forensic Instincts byli stále úspěšnější. Dědeček by na ni byl hrdý. Spravovala své dědictví moudře a dobře.

Pousmála se a rozhlédla se kolem sebe. Francouzskými dveřmi prošla do konferenční místnosti ve druhém patře. Byla to největší a nejlépe vybavená místnost v domě.

Když do ní vkročila, rozzářily se obrazovky pokrývající celou stěnu od podlahy ke stropu. Na každém panelu vyskočila dlouhá zelená čára, pulzovala zleva doprava. A potom se ozval příjemný hlas. Zdálo se, že vychází z každého krychlového decimetru v místnosti. „Vítej zpátky, Casey.“ Linka se vlnila podle hlasového vzorce. A ten hlas pokračoval: „Varování. Zvýšený srdeční tep.“

Casey sebou vylekaně trhla. Nemohla si zvyknout, že ji vítá Yoda, poslední inkarnace Ryana McKaye – brilantního techno-čaroděje Forensic Instincts – a jeho systém umělé inteligence. Ten zatracený systém nějakým způsobem poznal, kdo je v místnosti. Dokonce poznal, když s člověkem bylo něco v nepořádku. Jako teď. I když se jí Ryan nesčetněkrát pokoušel vysvětlit, jak Yoda funguje, Casey to stále připadalo jako nějaké kouzlo.

Konferenční místnost byla luxusní. Leštěné dřevěné podlahy. Plyšový orientální koberec. Velký mahagonový konferenční stůl a sladěný příborník, a což bylo nejzásadnější, technologická infrastruktura, která byla světelné roky napřed v čase jak designem, tak fungováním a skrytá před zraky. Jen to gigantické video na stěně bylo vidět, pokrývalo nejdelší stranu místnosti a umožňovalo Ryanovi koncentrovat závratné množství informací do jednoho velkého image nebo několika menších, simultánních datových hodnot. Vybavení na videokonference, sofistikovaný telefonní systém a personalizovaná virtuální pracovní stanice, která byla pomocí propracovaného systému k dispozici všem členům skupiny.

A všechno to řídil Yoda, který bez zaváhání plnil veškeré požadavky členů týmu. Neskutečný a úžasný Yoda byl podporován záložním serverem umístěným o patro níž v zabezpečeném datovém centru kanceláře. Ryan, jako pyšný tatínek, dal serverům, které byly zhotovené na zakázku, latinská jména: Lumen, Equitas a Intueri – světlo, spravedlnost a intuice. Ta jména se stala natolik nedílnou součástí Forensic Instincts, že si je dali do loga své společnosti.

Casey nepřestávala fascinovat technologie svojí sofistikovaností, silou a všudypřítomností. Popravdě nechápala ani z půlky, jak funguje. Ale Ryan ano. A to bylo hlavní.

Přešla po dřevěné podlaze, zastavila se na konci perského koberce, přitáhla si židli a posadila se k velkému oválnému konferenčnímu stolu.

Pohodlně se opřela a zvolala: „Yodo, pusť mi televizní noviny!“

„Chceš zprávy ze světa, národní nebo místní?“ zeptal se Yoda přívětivě.

„Místní.“

„CBS, NBC, Fox, ABC nebo všechny?“ chtěl vědět Yoda.

„Všechny.“

Yoda splnil její příkaz a zapnul současně všechny kanály, každý z nich zabíral čtvrtinu stěny.

Casey se k obrazovkám otočila s židlí čelem a začala je pozorně sledovat. Stáhla si z vlasů gumičku, kterou je měla celou noc stažené, zatřásla hlavou a pročísla si prsty zacuchané pramínky své dlouhé rezavé hřívy. Když se na obrazovce Fox News objevil Glen Fisher, poručila: „Yodo, Fox News na celou obrazovku.“

Glen Fisher okamžitě zaplnil celou stěnu. Byl zpocený a rozrušený a rychle se předklonil, aby skryl tvář před kamerami, které si jej přibližovaly, jak byl tažen z uličky u parku do policejního vozu.

Pro média to bylo šťavnaté sousto. Reportérka přinášející zprávu z toho místa byla vzrušená, na jedné straně tím, že mohla o něčem takovém referovat, na druhé straně bylo ale vidět, jak ji ten případ sebral. Casey jí to četla ve tváři, slyšela v hlase, viděla v řeči těla.

Dávala do toho spoustu energie – ale ze smíšených důvodů. Bradu měla zvednutou, stála rovně, jako by spolkla pravítko, oči jí pyšně zářily, ale každou chvíli uhnula pohledem – doufala, že bude povýšena. Ale zároveň se za své metody styděla. Byla to žena. Vyžívat se v popisu násilností na jiných ženách a dokonce jejich vražd, to jí příliš nesedělo.

Hovořila překotně, nesouvisle popisovala Fisherovy šokující zločiny, dbala, aby nevynechala žádný barvitý detail – jako například fakt, že to musí být perverzní, obsedantní deviant, který měl přitom šťastné dětství i spokojený život v dospělosti. Dobrou práci ve složitých ekonomických podmínkách. Ženu, která mu byla oddaná, aniž by tušila, jaké monstrum má za manžela. A krásný byt na Manhattanu, se sousedy, kteří netušili, že vedle nich žije nebezpečný zvrhlík. A co bylo ještě horší, nějakým způsobem se mu dařilo celé měsíce unikat policii, zůstával tak neviditelný, že nejen vůbec nefiguroval na seznamu podezřelých, ale ani jim „nezapípal na radaru“. Bylo nepochopitelné, že k jeho dopadení došlo až záhadnou iniciativou začínající soukromé organizace Forensic Instincts, která si vzala Glena Fishera na mušku, a tak mohl nastat tento den zúčtování.

Ten melodramatický výstup a narážky na neschopnost newyorské policie Casey tak rozčílily, že nahlas zanadávala a zaťala pěsti tak silně, že se jí nehty bolestivě zaryly do dlaní. Brala ten případ až moc osobně, což u ní bylo neobvyklé. Ale k nedostatku objektivity důvod byl – to, co Fisher provedl, jí vrátilo vzpomínky, ze kterých se jí dělalo nevolno.

„Jako ta příslovečná moucha v pavoučí síti,“ přerušil její myšlenky mužský hlas. „Evidentně jsi byla skvělou návnadou.“

Casey se otočila. Do místnosti vkráčel její spolehlivý parťák, člen týmu Marc Deveraux, poslechl si televizní přenos a rychle si udělal názor. Ve tváři se mu neobjevil ani stín nějaké emoce, jen v očích měl chladný, spokojený výraz. Marc byl profík tělem i duší.

Také měl z celého týmu nejlepší životopis – byl bývalý agent FBI, bývalý člen útvaru behaviorální analýzy a bývalý příslušník komanda Navy SEAL. Jeho původ byl zajímavý: prarodiče z matčiny strany byli Asiaté a otcova rodina měla francouzské kořeny. Výsledkem bylo, že hovořil plynně třemi cizími jazyky: mandarínsky, francouzsky a španělsky. Nebylo divu, že s takovým multinárodním zázemím po něm hned hrábla FBI. V devětatřiceti už toho měl hodně za sebou a zvládl to rychle. Byl to takový sexy podmračený typ svobodného muže, na čemž nehodlal nic měnit. Ale hlavně pokud šlo o práci, byl dokonalý.

„Abych se mohla stát tou skvělou návnadou, musela jsem prodělat dost dramatickou kosmetickou úpravu,“ sdělila mu. „To si ani neumíš představit.“

„Kosmetickou úpravu?“ odtušil suše. „Já spíš myslel, že sis najala učitele herectví. Ty jako sociálně nepřizpůsobivá stydlivka… to byl hvězdnej výkon.“

„Moc vtipný, chytráku. Mně ale bylo osmnáct už hodně dávno. Potřebovala jsem profesionální líčení, abych vrátila čas zpátky.“

„Ne.“ Marc vždycky říkal na rovinu, co si myslí. „Abys působila autenticky, stačilo jen nasadit přiblblý teenagerovský výraz a stáhnout si vlasy gumičkou. Věř mi, všechno ostatní fungovalo. Jen se zeptej těch nadrženejch kluků, co po tobě pokukovali. Viděl jsem je. Vím, jak to chodí. Kdybys nehrála cudnou pannu, porvali by se o tebe.“

„Mluvíš, jako bys seděl v první řadě.“

„Taky že jo.“

Casey zavrtěla překvapeně hlavou. „Nikde jsem tě tam neviděla.“

„A o to jde, nemyslíš? Já se umím udělat neviditelným, v tom jsem třída. Ale přitom sám vidím všechny. Včetně těch nadrženejch studentů, co…“

„Oukej, změníme téma,“ přerušila ho Casey. Rychle obrátila list, neměla na nějaké srandičky a dobírání náladu. Chtěla hlavně Marka pochválit. „Teď se budeme věnovat tobě. Nevím, jak se ti to povedlo, ale to načasování bylo perfektní. Šla z tebe vážně hrůza. Dokonce i já jsem se rozklepala, když ses vřítil do té uličky a v očích jsi měl smrt. A musím přiznat, že mě fakt bavilo sledovat, jak se Fisher vyděsil tak, že si nadělal do kalhot. Nemohlo to být lepší – chytit toho psychopata a ještě z něj vytáhnout plné doznání. Klobouk dolů!“

Marc si přitáhl židli vedle Casey, uvelebil se v ní a založil si ruce za hlavou. „Promiň, že to bylo tak hnusný, než jsem z něj dostal všechno, co jsem potřeboval.“

„Neomlouvej se. O tohle nás přece policajti ‚neoficiálně‘ požádali.“

„Jo, ale žádnej z nich neměl u krku Fisherův nůž a nikomu z nich ten parchant nestahoval džíny.“

„Pusťme tohle k vodě, oukej?“

Marc na ni úkosem pohlédl. Potom se otočil k televizi a sledoval zprávy o detailech, které znal z první ruky. Tři zrzavé vysokoškolačky, do této chvíle pohřešované, byly nalezeny znásilněné a mrtvé. Tři bary, všechny nedaleko temných uliček. Dívky, které v těch pajzlech vysedávaly a doufaly, že se tam seznámí s normálním klukem, studentem, ale odtamtud nakonec všechny odešly samy.

Díky Fisherovu doznání byly identifikovány další oběti, o kterých se do té chvíle nevědělo, a byla nalezena jejich těla. Všechno to byly mladé ženy, které byly na Manhattanu buď na návštěvě, nebo tam studovaly. Dívky, o kterých si Fisher zjistil, co mohl – neměly přátele ani rodinu, která by je postrádala. Všechny odpovídaly popisu známých obětí.

Marc si hlasitě vydechl. Byl rád, že je ten případ vyřešen. Doufal, že Fisher shnije ve své cele. Nyní byl čas posunout se dál.

Posunout se dál, to pro Marka znamenalo pár hodin spánku – před tím, než se na tým snese další případ – a trochu si odpočinout. A to znamenalo užít si trochu adrenalinu, na chvíli se vrátit do dob SEAL a odreagovat se nějakým extrémním sportem, jaké většina lidí pokládá za šílené. Momentálně měl v oblibě BASE jumping – ta zkratka hovořila za všechno. Budovy, antény, spans (přemostění) a earth (země). Všechny divoce nebezpečné, pevné objekty, ze kterých se mohl vrhat střemhlav dolů. A nedělal to jen kvůli tomu vzrušení, ale také proto, aby se zdokonalil v riskantním volném pádu před tím, než se mu otevře padák a přistane s ním bezpečně na zemi.

Marc už se nemohl dočkat a netrpělivě se zavrtěl na židli. „Kde je Ryan?“ zeptal se. „Dole ve svém doupěti?“

„Ne. Tady nahoře. Přímo za tebou. Chystá se všechno uzavřít, abychom to mohli dnes konečně odpískat.“ S těmito slovy vešel do místnosti Ryan McKay. Byl naprostým opakem zakořeněné představy o počítačovém maniakovi. Nebyl jen technický génius, ale taky nadšený sportovec, který trávil každé ráno dvě hodiny v posilovně, na profesionální úrovni jezdil na horském kole a běhal ultramaratony – nejraději měl ty v Údolí smrti a marocké poušti. Díky Markovi získal nedávno certifikát ve skydivingu a nadšeně s ním sdílel jeho oblíbené sporty.

Kromě pekáče buchet na břiše měl Ryan vysokou postavu, široká ramena. Byl to tmavý přitažlivý Ir a ženy z něj šílely. Ironií bylo, že své nadšené obdivovatelky a uvzdychané pronásledovatelky k smrti nesnášel. Těch několik žen, na které si kdy Ryan našel čas, byly silné, nezávislé a lhostejné k jeho tělesné výbavě i dalším přednostem.

„Výborně,“ pozdravila ho Casey. „Takže jsi na chvíli opustil své milované roboty a přišel jsi nám odprezentovat vizuální shrnutí případu?“

„Ne, roboty tentokrát ne. Testoval jsem náš nový digitálně šifrovaný bezdrátový komunikační systém. Zatím dobrý.“ Ryan se už přemístil k dotykové obrazovce. Jeho prezentace vypíchla detaily případu a podtrhla oblasti, které mohly ovlivnit další vyšetřování – jak to dělal při uzavírání každého případu.

Usadil se na židli a přelétl Casey pohledem.

Stejně jako Marc i Ryan věděl o minulosti šéfky. A stejně jako Marc i Ryan věděl, ať to přiznala, nebo ne, že tohle byl přesně ten druh případu, jaké ji tolik znepokojovaly.

V místnosti se rozhostilo mrtvé ticho. Nebylo co dodat a Ryan se o to ani nepokusil, aby Casey neranil.

Casey se s trhnutím probudila z přerušovaného spánku plného násilí a nočních můr. Vyděsilo ji vyzvánění mobilu. Pohlédla na hodiny. Půl páté odpoledne. Naprosto normální čas někomu volat – pokud ovšem ten někdo předtím nebyl padesát hodin vzhůru. Zalitovala, že si ten zatracený telefon nevypnula, než šla spát.

Nuže, neudělala to. A teď byla vzhůru, takže ho mohla zvednout.

Natáhla se po mobilu.

Poslední, o čem Casey Woodsová toužila právě v tu chvíli slyšet, byl další případ, ze kterého by se jí zvedl žaludek.

Bohužel, přesně o tom ten telefonát byl.

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Prolog

1.

Tipy pro Vas a Vaši čtečku: