Hříšné tajnosti – Nespoutaná

(ukážka)

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

Portia Da Costa

Hříšné tajnosti – Nespoutaná – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno skutečné Alici, která nás opustila,

ale my nikdy nezapomeneme.

Call girl na jeden večer

Když se Lizzie Aitchisonová v baru hotelu Waverley Grange poprvé setkala s Johnem Smithem, vůbec si neuvědomila, že ji považuje za prostitutku na lovu klienta. Od začátku je to k sobě mocně přitahovalo a Lizzie neodolala Johnově krásné tváři padlého anděla a pružnému tělu v elegantním obleku. Vmžiku se rozhodla hrát nebezpečnou hru – využila nedorozumění a na ten jediný večer se rozhodla vydávat za Bettie, luxusní call girl.

Lizzie pro změnu okouzlila Johna, vytrhla ho z mnohaleté emocionální letargie. Nečekaně se ho zmocnila touha po blízkosti krásné mladé ženy, jejíž retro vzhled a kuráž okořeněná nezvyklou zranitelností oslovila všechny jeho smysly.

Lizzie a John si během jeho pracovního pobytu ve městě užívali vášnivý, trochu zvrhlý románek, jenž jim přinášel mnohem víc rozkoše, než kterýkoliv z nich od vztahu očekával – a obzvlášť poté, co Lizzie musela přiznat, že ve skutečnosti není prostitutka.

Ovšem původně plánovaný sex pro zábavu se rychle změnil v hlubší vztah, do kterého vstoupily i osobní vazby. A když se John po měsíci odloučení k Lizzie vrátil s návrhem, aby se pokusili o trvalejší milenecký vztah, znamenalo to další etapu jejich společné láskyplné jízdy.

1.

Neprobádané území

Vrátil se! Vrátil se! A nebylo to jen na chvilku. Vrátil se! Vrátil se!

Lizzie šla zavěšená do Johna a nad hlavou jim zářilo vlídné slunce. Jeho dlouhému kroku stačila lehce, jako by do ní vlil prudkou energii. Popravdě, kdyby současně nefungoval i jako její kotva, nejspíš by kolem něho štěstím hopsala jako rozradostněný tenisový míček.

A navíc od něho nedokázala odtrhnout oči. Prostě se na něho musela pořád dívat.

Nejhezčí muž, jakého kdy viděla, nejsmělejší, fascinující, vzrušující a náročný muž, jakého by si jen dokázala vysnít… vrátil se, protože toužil po její společnosti.

Neblázni, ženská! Blbneš jako štěně. Bude si myslet, že jsi cvok.

„V pohodě?“ John se na ni zazubil a povytáhl plavé obočí. Lizzie si byla jistá, že její potrhlé vzrušení cítí také. Hned od prvního setkání v ní uměl číst jako v knize. Vsadila by se, že John při jejich seznámení v hotelu Waverley ani na chviličku neskočil na hru, že je prostitutka. Ale ani by to nebyl on, kdyby na tak naivní divadýlko nepřistoupil. Jemu to vyhovovalo, a navíc chtěl Lizzie dopřát trochu dobrodružství a zábavy.

Ovšem tohle… tohle byla nová hra, s novými pravidly. Nesrovnatelně náročnější a vzrušivější. Už jen při tom pomyšlení jí bušilo srdce, buch, buch, buch.

„Jasně, v pohodě…“ Co mu to nalhává? V pohodě? „Mezi námi, připadám si jako ve snu.“ Nemělo cenu něco maskovat. John by pravdu poznal tak jako tak.

John jí stiskl dlaň. „Přiznám se, že jsem na tom podobně… Nádhera, viď?“ Naklonil se k Lizzie. Na uchu ucítila jeho teplý dech. „Umírám touhou tě ošoustat. Ten měsíc byl dlouhý a hodně těžký, krásko. Myslel jsem, že zoufalstvím umřu.“

„Já taky.“ Ani to nemělo smysl zapírat.

„No, už nebudeme čekat dlouho. Jsme tady.“

Došli k Johnovu autu. Lizzie počítala spíš s limuzínou, ale elegantní černý Bentley Continental byl dostatečně luxusní a prostorný.

Bože, John nemá šoféra. Bude řídit sám! Ale já myslela…

John otevřel dveře, a když Lizzie vklouzla na měkké kožené sedadlo, zkoumavě se na ni podíval. Přepychově pohodlné sedadlo ji objalo, jako by ho vyrobili na míru pro ni.

Dveře na straně řidiče tiše klaply a John se uvelebil za volantem. Kupodivu nenastartoval, ale s tázavým, přesto však vážným výrazem v obličeji se obrátil k Lizzie.

„Od té nehody uběhlo už dvacet let, lásko.“ Měl pevný pohled a vypadal klidně, ale kdesi hluboko v něm dřímalo cosi neúprosného a melancholického. „Snad si nemyslíš, že bych po tom všem ještě někdy riskoval? Denně si na tu hrůzu vzpomenu. Jsi v absolutním bezpečí. Změnil jsem se od základu.“

Nikdy jsem s ním tuhle věc neprobírala, ne podrobně, ale samozřejmě mu bylo jasné, že jsem si ho našla na Googlu. Asi v pětadvaceti se John totiž vyboural, skončil ve vězení za nebezpečnou jízdu. A na řadu let přišel o řidičský průkaz.

„Ale já ti věřím. Věřím, že naschvál bys nic špatného neudělal… nejsi ten typ.“

John se krátce, řezavě zasmál. „Tak to mě trochu přeceňuješ, děvče. Ale zapni si pás a já tě odvezu do hotelu Waverley pomalu a vzorně jako staropanenská tetička. Přísahám, že nepřekročím padesátku.“

„Hm, spíš jako bych slyšela vlastní mamku.“ Lizzie si pobaveně vzpomněla na svou úzkostlivou rodičku. „Je ten nejpomalejší řidič na světě.“

„V tom případě řídím jako tvoje máti,“ zamrkal na ni John spiklenecky. „Ale kdyby tušila, jaké plány mám s její dcerou v hotelu, nejspíš by ji kleplo.“

Ovšem Johnův výraz se během vteřiny změnil, zvážněl. John se soustředil výhradně na cestu před sebou. Křižovatka za výjezdem z parkoviště byla zrádná, ale projeli ji bez problémů a vzápětí už mířili z města k hotelu Waverley Grange Country House.

John řídil neuvěřitelně bezpečně.

Lizzie se uklidnila. John byl za volantem sebejistý a bezchybný jako ve všem, co dělal. Pravda, Lizzie s ním nenasbírala mnoho zkušeností odjinud než z ložnice – a pak z té noci, kdy se její kamarád Brent pokusil o sebevraždu. Šlo o dvě naprosto odlišné situace, ale John obě zvládl naprosto bezkonkurenčně.

John řídil mlčky a Lizzie ho raději nevyrušovala vlastním mluvením, aby ho nevytrhla ze soustředění. Jen při čekání na červenou se po ní s úsměvem ohlédl.

Raději využila mlčení k tomu, aby Johna hltala očima. A přitom se nenápadně štípla do stehna. Byl to sen? Krásný, zlatovlasý alfa samec s profilem archanděla. Měsíční odloučení Lizzie stačilo, aby sebe sama skoro úplně přesvědčila, že Johna si vysnila, že šlo o výplod její fantazie a že Johnovy e-maily a dárky jsou pouze součástí krásného snu.

Ovšem teď se její sen přetavil zpět na skutečnost. Vedle ní seděl multimilionář John Smith, mužný sexuální génius, a odvážel ji do hotelu, aby se s ní nedočkavě, vášnivě pomiloval.

A po tomhle všem, kdoví? Neprobádané území…

John sice držel slovo a nejel příliš rychle, ale do cíle dorazili za chvilku. Opět vešli do hotelu Waverley, do místa, kde se potkali a poprvé – a mnohokrát poté – se milovali. Tam začal její nový život.

Ale hned v hotelové hale John kupodivu zaváhal. Copak je stejný uzlíček nervů jako Lizzie?

Pevně jí stiskl ruku. „Dáme si tady oběd… nebo si něco objednáme na pokoj?“

Neměla bych mluvit. Neměl by mluvit. Měli bychom se na sebe vrhnout beze slova jako nadržení králíci.

Ale přesto vydechla: „Uch, pokojovou službu, prosím.“

Johnovy modré oči se zablýskly. Chvatně, skoro nedžentlmensky vedl Lizzie k výtahu a v dlani jí bolestivě drtil ruku, jako by měl strach, že se mu vytrhne a uteče.

„Och, lásko,“ povzdechl si, sotva se dveře výtahu zavřely. Objal Lizzie a políbil ji, ochutnával její rty, och bože, taková nádhera! Lizzie rozevřela ústa, aby ji mohl laskat i jazykem.

Ale John ji nelaskal jenom ústy, ale tiskl se k ní i rozkrokem, mocným, ztopořeným údem. Zatajila dech. I během té krátké jízdy se stačil vzrušit natolik, že se sotva dokázal udržet na nohou. Lizzie se mu téměř rozesmála přímo do úst. Tohle byla výtahová scéna, o které žertovala hned ten první večer, co se s Johnem seznámili a z baru přešli do jeho pokoje.

John už nemusel Lizzie spěšně táhnout po svém boku. Společně se hnali k jeho dveřím, které za sebou jen taktak zabouchli a už ze sebe navzájem rvali oblečení a skopli střevíce. A pak John začal Lizzie opět líbat a jako studentík zápolil s háčky na její podprsence. Dostrkal ji k posteli a pozpátku ji položil na přikrývku.

„Och, k čertu! Ano!“ zavyl John a zakryl Lizzie vlastním tělem. Líbal ji hluboce, nesmírně hluboce, přehluboce, láskyplně prozkoumával její ústa a přitom se jí ocelově tvrdou erekcí třel o kyčel.

Ano, ano!

Lizzie, zpola nepříčetná vzrušením, roztáhla nohy, aby se jí John mohl horkým, obřím údem vtisknout přes látku jejich prádla na zvlhlý rozkrok.

Johne, och, chci tě… Miluju tě…, i když to je šílené.

V mozku jí vířil chaos, ale nakonec všechny snahy o rozumnou myšlenku vzdala.

Božsky voněl. Tělo měl dokonalé. Líbal jako bůh.

Lizzie se třásla jako v zimnici, v hlavě jen Johna. Co se to s ní děje?

Bylo to příliš. Měla strach, že omdlí.

John se vedle ní prudce posadil, jako by jí četl myšlenky. Erekce mu nepolevila a oči měl potemnělé vášní, ale z obličeje mu čišela starost.

„Lizzie, co je? Jsi v pořádku?“

Pořád roztřeseně se vytáhla do sedu. Upadla snad do šoku? John sáhl po přikrývce v nohách postele a něžně ji přehodil Lizzie přes ramena.

„P… promiň… Jen se cítím divně.“ Hlas jí zněl dětsky nejistě, ale sotva ji John vzal za ruku, rázem si připadala silnější. „Chovám se jako husa.“

„Kdepak. Jsi ta nejrozumnější osoba pod sluncem.“ John ji konejšivě objal kolem ramen. „Tak vyklop, co se stalo?“

„Nic… Nevím… Sama si nejsem jistá.“ Byla to pravda. John byl pořád ztělesněné pokušení, ale po měsíci pouhých snů ji Johnova přítomnost a blízkost emocionálně vykolejily.

„Asi oba potřebujeme skleničku, i když je na ni brzy.“ John k sobě Lizzie opět kratičce přitiskl a zvedl se. Pokojový bar nabízel význačným hostům bohatý výběr lahví, broušené sklenky a zásobu ledu. Sáhl po známé zelené lahvi a tázavě se po Lizzie ohlédl.

Gin. Proč ne? „Prosím…“ usmála se.

John šplíchl gin do dvou sklenek a prohodil: „Ty to máš radši s ledem a tonikem, viď?“

„No… vlastně ano.“

Usmál se a do její sklenky přihodil navrch plátek čerstvé limetky.

„Na zdraví!“ Přiťukli si. Lizzie si dlouze lokla a cítila, jak se jí nervy zklidňují. Ten podivný třes ustával. Gin pila naposledy právě s Johnem a náhle si uvědomila, že jí chybělo i tohle pití. Pravda, s ledem a tonikem jí chutnalo mnohem víc.

„Už zvládáš?“

„Asi jo.“ Lizzie si přitáhla přikrývku blíž k tělu a znovu si srkla. „Promiň. Nějak to se mnou zamávalo.“

John Lizzie opět objal. „Dost jsem se vylekal. Byla jsi bílá jako stěna.“ Jemně jí prsty přejel po tváři a Lizzie se rozechvěla úplně jiným vzrušením. „Máš nádherně smetanovou kůži, ale ta křídová zsinalost byla už přehnaná.“ Zadíval se jí pátravě, ustaraně do očí.

Ale to je k smíchu! Chci, aby se mě zmocnil, a ne aby mi dělal chůvu!

„V pohodě, Johne. Už mi je skvěle! Prostě jen nejsem zvyklá chodit se sexy milionářem. Mám právo na menší šok!“ Pootočila hlavu, aby ho mohla políbit do dlaně. „Už se cítím líp. Jako znovuzrozená.“

„Ach, Lizzie, Lizzie. Já se taky cítím báječně, dokonce tak moc, že pokud se s tebou okamžitě nepomiluju, vyletím z kůže.“ V očích Johnovi zajiskřila vášeň. „A vykašleme se na pokusy a složité triky, chci si tě vzít hezky klidně, tváří v tvář… Aspoň napoprvé…“ Už zase to byl známý uličnický John, kterého Lizzie zbožňovala.

„Nezdržuj tím klábosením a hurá do akce!“

Lizzie by ráda pronesla něco vtipného, ale hlavu i rty měla mimo provoz.

Ano, otevřela ústa, ale rty se jí samovolně roztáhly do pošetilého úsměvu. Místo slov se tedy soustředila na Johnovy doteky.

Lizzie odložila sklenku, vzala Johna za ruku a dotáhla ho do postele, kde se zády opřela o polštáře.

„Och, Lizzie, Lizzie,“ zamumlal a bylo znát, že se musí ovládat, aby se na ni nevrhl jako puberťák poblázněný hormony. Začal ji zběsile líbat a opět se jí erekcí třel o rozkrok a stydkou kost. Vzrušená Lizzie ho oběma rukama popadla za svalnaté hýždě a přitiskla se k němu ještě pevněji a beze studu si o jeho penis dráždila klitoris, protože od vyvrcholení ji dělil jen vlásek, och bože, užuž vyvrcholí, i když to bylo absurdní, ale co nevidět vyvrcholí – a neuvěřitelně.

Uvěřitelně, když vzala v úvahu, jak vášnivě toho muže miluje!

John jí uvěznil rty v drsném polibku a jednou rukou jí přejížděl po těle nahoru a dolů. Prozkoumával Lizzie skoro hystericky, jako by se překotně ujišťoval, že se na ní vůbec nic nezměnilo.

Když jí nahmátl bradavku a tuhým penisem jí zatlačil na klitoris, Lizzie mu chraptivě zavrčela do úst a prudce, zuřivě vyvrcholila.

John ji svíral v pevném objetí a dovolil jí pulzovat slastí. Vrchol trval pouze pár vteřin, ale když se Lizzie snesla zpátky na zem, zářila novou energií, nabitá životní silou. A kupodivu byla připravená k dalšímu orgasmu, při kterém by už Johna dokázala strhnout s sebou.

„Uch, bylo to skvělé, Johne, ale nechtěl jsi mě náhodou ošoustat?“ zatáhla mu za gumu boxerek.

John se zasmál. „Neboj se, lištičko, nezůstanu ti nic dlužný!“ Překulil se na bok a vykroutil se z boxerek; kupodivu, i s erekcí se mu dařilo vypadat elegantně. Lizzie po ztopořeném penisu vztáhla dychtivou ruku, ale John jí prsty chytil do vlastní dlaně a druhou rukou jí pomohl vyklouznout z kalhotek. Pak se jí položil na tělo a lačně ji políbil. Lizzie objala Johna kolem šíje a zasvíjela se pod ním.

John ji líbal rty roztaženými v úsměvu. „No ne, ty jsi ale nedočkavá holčička, slečinko Aitchisonová. Neměl bych ti za tu vlezlost naplácat na zadek?“

Druhou rukou sjel Lizzie pod zadek a tvrdě jí stiskl půlku.

„Možná později… Ale nejdřív se odvážeme ze řetězu, jo? Dusím to v sobě už celý měsíc.“

„To zní moc pěkně,“ zasmál se John a rukou zajel Lizzie mezi stehna. „Takže teď se soustředíme na práci, platí?“ Zručně natočil zápěstí a ukazovákem jí vklouzl do pochvy, přičemž palcem začal něžně mnout kluzký klitoris.

„Ach, ano. A nemohli bychom do hry zapojit i další kousek tvého těla… víš, ten dole?“ Lizzie zakolébala boky a přimkla se k Johnovu penisu, jako by tak zaháněla krutou bolest.

„K čertu, ano!“

John jí hrubě přiklopil dlaň na rozkrok, až lapla po dechu, a potom zpod polštáře bleskově vylovil zabalený kondom.

„Koukám, že sis věřil!“ zazubila se Lizzie, zatímco sledovala, jak si John navléká ochranu. „Kondom vždy po ruce, co?“

„No, spíš jsem doufal, lásko. Naděje umírá poslední,“ ohlédl se John po Lizzie a vzápětí se jí položil mezi stehna.

Podepřený o loket něžně, svádivě políbil Lizzie a navedl penis k vchodu do jejího těla, načež se dlouhým, plavným pohybem vtlačil do něžných hlubin.

Lizzie se k Johnovi přimkla, zvedla nohy a sevřela ho stehny v pase, aby mohl proniknout ještě hlouběji.

„Bože, konečně!“ zasípal John a začal přirážet. Lizzie ta dvě slůvka připadala výmluvná jako hodinový proslov. Vzpínala se mu vstříc a vzdechy i šeptanými slůvky ho povzbuzovala k dalším akordům na strunách svého těla. Bezmyšlenkovitě mu ovinula nohy kolem pasu a propletla si kotníky, aby se maximálně rozevřela a John mohl vniknout až na samé dno jejího vzrušení i pohlaví.

S blaženými vzdechy a sípavými poznámkami se kolébali jako jedno tělo, přiráželi a vzájemně se bičovali k blížícímu se orgasmu, jenž narůstal postupně, s každým pohybem zvolna mohutněl jako řeka živená stále větším počtem potůčků.

Během pár vteřin už Lizzie vrcholila podruhé. Zmítala se v mučivé extázi a skoro nesrozumitelně vykřikovala Johnovo jméno, zatímco její lůno mu křečovitě drtilo penis jako ohnivá dlaň. A když ta slast byla naprosto nesnesitelná, zaťala Johnovi prsty do tuhého zadku tak silně, že nehty mu proťala kůži. Mimoděk si uvědomovala, že mu působí bolest, ale kdyby přestala, nejspíš by jí prasklo srdce.

„Och, ty má krásná, líbezná holčičko…“ Johnovi se zlomil hlas, protože přitom až nepříčetně bušil rozkrokem do Lizziina lůna, a když vyvrcholil, vznesl ji k nebesům s sebou – výš… a ještě výš.

„Och, ty můj krásný chlapečku…“ opakovala Lizzie téměř instinktivně jako ozvěna.

Vzápětí se oba vyčerpaně zhroutili do vzájemného zpoceného objetí.

2.

Co teď?

„No, a co teď?“

Ta otázka padnout musela, ale přesto Lizzie ztuhla jak pod ledovou sprchou. John se objevil úplně nečekaně, mluvil o návratu, pokud ho Lizzie bude chtít, ale co to znamenalo ve skutečnosti? Každý z nich patřil do jiného světa, vedli naprosto odlišný život. Copak by spolu mohli fungovat ve vztahu, i kdyby sebevolnějším?

John se na ni ostýchavě zazubil a pokrčil rameny. To chlapecké gesto Lizzie uklidnilo. Líbil se jí jako dominantní partner, ale občas zbožňovala i toho druhého, uličnického Johna, roztomilého a maličko nejistého… a neuvěřitelně sexy.

Soustřeď se, ženská!

„Upřímně se přiznám, lásko, že jsem si to ještě nestihl promyslet. Když jsem se od Brenta dozvěděl, že se ti stýská, prostě jsem se na všechno vykašlal a hned se rozjel za tebou.“

Do šálků nalil čaj a přidal mléko. Než se Lizzie osprchovala, pokojová služba dorazila s občerstvením. Teď oba seděli na posteli zachumlaní v huňatých županech a mlsali domácí sušenky a lahodný čaj.

„Chm, a to jsem si myslela, že z nás dvou jsem impulzivní já. Ty jsi přece ten, kdo uvažuje přísně logicky a má naplánovanou hned celou řadu kroků dopředu.“ Lizzie zářila blahem. Johna takhle popichovala moc ráda, třebaže – nebo protože? – to většinou skončilo dalším vzrušujícím sexem.

„To ano, ale aspoň vidíš, jak příšerně jsi se mnou zamávala, ty čarodějko,“ usmál se John zářivě. Lizzie neznala nikoho jiného, kdo by úsměvem dokázal rozjasnit celou místnost jako on. Mírně rozechvělou rukou si od Johna vzala hrnek i s podšálkem.

Čaj byl dokonalý. S mlékem a bez cukru, silný přesně podle její chuti. John si celý měsíc pamatoval, jaký čaj má Lizzie nejraději.

„To je dost šok, takhle rozhodit jednoho racionálního alfa samce. Jsi první, u koho se mi to povedlo.“ Lizzie si znovu usrkla. Jak je možné, že obyčejný čaj chutná po sexu tak báječně? A vlastně, před sexem jakbysmet. Johnův pohled byl náhle zasněný, jako utopený v myšlenkách. „Mohla bych si z toho udělat koníčka.“

„Pozor, ty malá šlapko, neměla by ses přeceňovat.“ Zastřený hlas měl škádlivý podtón, ale sálala z něj horká touha, jež Lizzie rozdmýchala jiskřičky smyslného vzrušení v podbřišku.

„Uch, ale já už dávno nejsem tvoje šlapka a můžu si teď dělat, co se mi zachce!“ Lizzie si z podnosu vzala další sušenku. Chutnala božsky, ale ona měla úděsnou chuť na něco jiného, zrovna tak lahodného.

„Vážně?“ ujistil se John a odložil hrnek s talířkem. Na Lizziin šálek vrhl nepřátelský pohled, jako by si z něj naschvál udělala štít před jeho tělesnou žádostivostí.

Lizzie se jen provokativně usmála a okázale pomalu vychutnávala čaj i sušenku.

John skoro zoufale potřásl hlavou.

„Nedlužíš mi něco, Lizzie?“

„Odkdy?“ Samozřejmě věděla, nač John naráží. Lišácky se usmála.

„Od toho večírku v sídle, slečinko Mazaná, a přestaň se na mě šklebit, jo?“ John se tvářil přísně jako soudce, ale oči měl rozesmáté. „Poctil jsem tě výjimečnou výsadou, a teď jsi na řadě ty.“

V Lizzie vyšlehla vysoká, ostrá vlna vzrušení. Po jistou dobu se na ten bláznivý večírek snažila nemyslet, protože ještě neměla jasno, co tam bylo v pořádku a co už za hranou, a navíc – hned po něm došlo k Brentovu šokujícímu pokusu o sebevraždu. Ovšem teď už byl Brent spokojený a zdravý, takže se minulosti bát nemusela. Ach ano, ty chvíle, kdy si Johna podrobila, patřily k nejkrásnějším z celé jejich známosti.

Ale teď měl navrch on. A pravděpodobně to tak většinou zůstane. Během těch týdnů odloučení si zakázala myslet na extázi spojenou s erotickými výprasky a hrátkami, které nezažila ještě s nikým a těžko v budoucnu zažije. Byla si totiž jistá, že žádnému jinému muži by to nedovolila.

„Nevím, jak to myslíš.“

„Ale víš, Lizzie, a teď je čas splatit dluh. Vezmi podnos se šálky a polož ho na stolek u dveří. Potom se vrať ke mně.“ John z ní nespustil oči a přitom si jemně zamnul ruce, jako by se těšil, až je zapojí do práce. Lizzie ucítila, jak se v ní převaluje touha, žhavá jako hořící med. Předem tušila tu nezměrnou slast, kterou si vyslouží za svou – trpělivou poddajnost. Zvedla podnos, až se hrníčky cinkavě rozezněly, protože se doslova třásla nedočkavostí.

„No tak, pospěš si,“ napomenul ji John.

Lizzie honem vstala i s podnosem a odnesla ho na stolek. Porcelán i lžičky cinkaly, třebaže se snažila postavit je co nejopatrněji. Bože! Lizzie si v duchu přiznávala, že je úplně nemožná otrokyně, ale jejímu pánovi se to zvrhle zamlouvalo.

John pohodil zlatými kučerami a krásné rty se mu roztáhly v úsměvu: „Shoď župan, otrokyně!“

Lizzie potlačila zachichotání, protože zuřivě přísný výraz jejího vládce ji varoval.

Och bože, vždy to je stejné. Propastný příval primitivní touhy. Každá společná minuta s Johnem byla nová a neopakovatelná. Role striptérky by ji normálně nijak neuchvátila, nevěřila totiž, že nemá bezchybnou postavu bohyně, ale při lačném a okouzleném třpytu Johnových očí pocítila příval nové sebedůvěry i lásky k sobě samé.

Pomalu, s ironickou velkolepostí si Lizzie nechala huňatý župan sklouznout z ramenou a pak ještě níž, dokud měkce nepřistál na podlaze. Pak se napřímila v zádech a vypnula hruď, aby se pyšně předvedla pohledu svého pána.

„Nádhera,“ zašeptal John a zhluboka se nadechl, jako by sledoval zrození Venuše z mořské pěny nebo dokonce Bettie Pageové, znovuvzkříšené na jevišti. „A teď si polaskej ňadra. Předveď mi taneček. Ukaž mi, jak ses uspokojovala v mé nepřítomnosti.“

„No, tohle předvádět nebudu, tečka.“

Uch, šlápla vedle. Projev neposlušnosti. Už skoro cítila palčivý úder Johnovy ruky na svém zadku. Potrestání.

John si okázale povzdechl. „Dovolil jsem ti promluvit? Ne. A když ti poručím, aby ses přede mnou ukájela, uděláš to. Rozuměla jsi?“

Lizzie přikývla. Skousla si dolní ret, aby sebrala odvahu, a pustila se do plnění Johnova rozkazu.

Nejprve si podebrala ňadra dlaněmi, maličko je nadzvedla a palci si přejela přes bradavky. I tento jemný dotek ji zaplavil stříbřitou rozkoší, jež jí stekla až k rozkroku. Zahoupala boky a v lehkých rozpacích uhnula pohledem před Johnovýma dychtivýma očima.

„Nespěchej. Buď hodně opatrná. A teď se silně štípni do bradavky.“

Lizzie polkla a poslechla. Bolest byla šokující, ale současně skvostná. Na okamžik ji ta nelogičnost zmátla, ale tady, v luxusním pokoji s květovaným čalouněním, to kupodivu dávalo smysl.

Štípla se podruhé a klitoris jí mrazivě zahořel, jako by tiskla i tohle místečko. Třeba přijde na řadu teď?

„Druhou rukou se začni dráždit na kundičce. Tři se i hlaď současně, laskej si klitoris.“

Tentokrát Lizzie poslechla bez odmlouvání a zaskočeně nahmátla hedvábně kluzkou šťávu v rozkroku. Zatajila dech, protože se ocitla nebezpečně blízko vrcholu. Nikdy ji nepřestávalo udivovat, jak snadno v Johnově blízkosti dosáhne orgasmu. Občas stačil pouhý jeho pohled a postrčil ji na hranici vyvrcholení. Nikdy dřív by nevěřila, že to je možné. Ale s Johnem bylo možné všechno, i zázraky.

„Žádný orgasmus. Neopovažuj se vrcholit dřív, než ti dám výprask!“ Ďábelsky vilný lesk modrých očí znemožnil Lizzie myslet. „Ale snaž se zůstávat na jeho prahu, ano? Na samé hranici.“

Ty hajzle! Ty úchylné čuně! Och, Johne!

Lizzie sice v duchu zuřila, ale poslechla, vzrušená tou zvrhlostí. Vychutnávala si slast hříšných a přitom neodolatelných doteků. Klitoris se jí pod prstem chvěl jako před explozí, a tak se snažila laskání zmírnit. Radši se třela mimo to poupě vášně, ale chvilkami se neovládla a klitorisu se dotkla aspoň nepatrně, ze strany. Poznal to John? Občas měl doslova rentgenový pohled, kterým jí pronikal nejen do hlubin těla, ale i do srdce.

„Ty podvádíš, Lizzie,“ prohlásil John a nohy spustil z postele na podlahu. Lizzie i přes huňatou látku jeho županu rozeznala mohutnou erekci. Ten smyslný příslib jí na okamžik připomněl, že co nevidět bude Johna mít znovu… a určitě ne naposledy.

„Ne, to ty měníš pravidla.“

„Ale, ale… nedovolil jsem ti promluvit, mladá dámo. Vojáci to označují jako porušení rozkazu.“

Navzdory příkazu si Lizzie přestala dráždit klitoris a odtáhla ruku od ňader. „Ty jsi byl v armádě?“ I ve svém sexuálním vzrušení nedokázala potlačit zvědavost na všechno, co John zažil.

John pomalu potřásl hlavou a obdařil ji dalším ďábelským úsměvem. „Jsi nenapravitelná hříšnice, Lizzie. A ano, byl jsem voják, ale jen na čtrnáct dní, takže jsem nestihl udělat pořádnou kariéru.“

„Co se stalo?“ Na okamžik si ho představila v uniformě, s kučerami brutálně ošmikanými až k lebce. Ale určitě i tak vypadal pekelně sexy. Proč v armádě nezůstal?

John se natáhl a vzal Lizzie za paži. „Neodváděj řeč jinam. Jednou se všechno dozvíš, ale teď dostaneš výprask, protože tvoje neposlušnost už překročila hranice!“

„Ano, pane. Jak poroučíte, pane!“ Lizzie napodobila vojensky řízný tón.

„Správně, tak poroučím!“ John si Lizzie položil přes kolena jako neposlušné dítě, břichem dolů, s hlavou bimbající k podlaze. Jednou rukou ji začal něžně hladit po zadku a druhou rukou jí sevřel obě zápěstí a přidržel jí je na kříži, jako by jí nasadil pouta.

Chce ji ukonejšit…

Uvnitř se Lizzie chvěla, protože ze všech sil přemáhala svůj vrozený vzdor, nutila se k pasivitě, k poddajnosti. Pro ni to byl téměř nezvládnutelný úkol. Johnova hraná přísnost a nesmiřitelnost v ní vyvolávala až příliš skutečnou reakci – děs, ale paradoxně i touhu vrhnout se mu kolem krku a třít se o něho celým tělem. A neodolala ani teď a aspoň neznatelně se mu tiskla k tvrdému penisu a čerpala z jeho těla stejné vzrušení jako on z toho jejího.

„Nehýbej se,“ Johnův hlas zněl tiše, ale čišel nesmlouvavostí. Dlaní jí sevřel oblinu zadku.

Lizzie poslechla, ale věděla, že dlouho to nevydrží.

„Ty moje krásko, přesně tohle mi chybělo.“ Maličko ji stiskl, jako by testoval pružnost Lizziiny pokožky a svalů. „Snil jsem o tobě, o laskání tvého skvostného zadku. Je dokonalý.“

„Doufám, že se ti na mně líbí i to ostatní.“

„To dá rozum, vždyť jsi naprosto dokonalá. A sama přece víš, co jsem za nadrženého blázna. Mám plnou hlavu jen sexu a různých perverzitek s tebou.“

„Já taky.“ Říkala pravdu. Podobně snila i ona o Johnovi, ale bolelo to, protože nevěřila, že se ještě někdy dočká jeho návratu.

Ale dočkala se! Naštěstí!

„Dráždila jsi sama sebe a představovala sis, že to jsem já? A že dostaneš výprask?“

„Ksakru, jo!“

Neříkala tak docela pravdu, protože mnohokrát se Lizzie po Johnovi stýskalo tak strašlivě, že na jeho doteky ani nepomyslela. Spokojila by se totiž i jen s tím, že ho zahlédne v dálce.

„Já taky.“ Lizzie vytušila, že se John usmívá. Pak jí rudě zahořelo před očima, protože jí škvírou mezi půlkami sklouzl níž a ukazováčkem zajel do vagíny. „Chceš orgasmus ještě předtím, než začneme?“

Chtěla, a současně nechtěla. Nedokázala se rozhodnout. S ním bylo krásné i čekání.

„Ne… radši později.“

Lizzie si sice nebyla jistá, zda se rozhodla správně, ale vnímala jen tlak jeho penisu, který ji dloubal do břicha. Nevydržela to a vrtěla se Johnovi na klíně, aby mu odhrnula župan a pustila na svobodu tu horkou, hebkou ztopořenou šelmu, která se teď tiskla přímo na její nahou kůži. Neodolatelný příslib, žhavý, milovaný…

„Ty zlobivko!“

První úder dopadl bez varování jako prásknutí hromu. Lizzie ani nestihla zaregistrovat, že Johnova ruka jí vyjela z rozkroku a už jí bolestivě přistála na hýždi.

„Och!“

Bolelo to. Příšerně to bolelo. I ta jediná rána pálila jako žhavý cejch. I když si během jejich odloučení ten erotický výprask vybavovala mnohokrát, ale zapomněla na pronikavou bolest, která k tomu patří. Než se Lizzie stačila vzpamatovat, začala se Johnovi zmítat na kolenou, snažila se vyprostit ruce z jeho sevření a přitom se mu břichem třela o erekci.

John byl však neúprosný. Rytmicky a tvrdě plácal Lizzie přes zadek a každá rána jí bolestivostí doslova vyrazila dech. Už po pár minutách měla hýždě v jednom ohni.

I v bolestech Lizzie žasla nad Johnovou sebekázní, nad rozvahou, které jí připadaly skoro provokativní, zvlášť když mu svíjením svého těla drsně dráždila ztopořený penis.

A když už Lizzie měla pocit, že zadek jí palčivou bolestí shoří, John nechal po posledním úderu dlaň klidně ležet na rozpálené kůži. „Proboha, jsi fantastická, Lizzie. Vypadáš úchvatně, kůži rudou jako krev.“ John se sklonil tak hluboko, aby jí na obě obliny půlek mohl vtisknout polibek. „Božská dokonalost,“ vydechl okouzleně. „Chci tě ošoustat, lásko. Musím tě mít, hned teď.“

„Díkybohu,“ lapla Lizzie po dechu, když jí konečně pustil zápěstí ze svěráku svých prstů. Nedočkavě se svezla na měkký koberec, klekla si na všechny čtyři a ohlédla se přes rameno. John vstal a zpod rozevřeného županu mu výbojně trčel dychtivý, velkolepý penis. Při tom pohledu málem začala blaženě příst. Byl tak nádherný, tak připravený a zdatný. Byl její.

„Tak dělej! Čekám!!“ zavelela Lizzie rázně, náhle plná energie. Po té submisivní epizodě už prostě musela převzít velení, i kdyby jen na chvilku. John se rozesmál, padl na koberec vedle Lizzie a zezadu se jí přitiskl k tělu. Froté látka rozevřeného županu ji na bolestivě citlivé kůži zadku dřela a současně slastně laskala. Lizzie tiše sykla, ale to už jí vzrušení běsnilo ve všech smyslech a z mozku jí udělalo oslepivě extatický koktejl. Prohnula páteř, vystrčila zadek, aby se k Johnovi půlkami i pohlavím přimkla co nejtěsněji, a vychutnávala jeho tvrdou erekci, jež ji zatím jen dráždila a připravovala. Lizzie prahla po jeho údu, po slasti z jeho milostného útoku. Toužila po spojení s Johnem víc a víc.

John se opřel o jednu paži a druhou rukou Lizzie dráždil na prsou, v rozkroku, na hedvábně zvlhlém klitorisu.

„Och… och bože,“ sténala Lizzie pod zkušenými doteky jeho prstů a náhle se v ní sebrala zadržovaná touha, roztříštěná slast se spekla dohromady a rozvlnila jí tělo krutě propastným orgasmem. Lizzie se v předklonu opřela čelem o koberec a z úst jí vyrážely nesrozumitelné zvuky plné rozkošnické trýzně. Možná volala jeho jméno, ale nebylo jí rozumět jediné slovo. V hlavě jí však znělo ohlušující, zoufalé: „Johne! Johne! Johne!“

„Prosím… prosím, ošoustej mě!“ zasípala konečně. „Chci tě cítit v sobě.“ Znělo to tak chlípně a nadrženě, že normálně by se zastyděla, ale teď myslela jen na nádheru jejich tělesného spojení, jehož se nemohla dočkat, na Johnovu samčí dominanci, která v ní rozeznívala ty nejprimitivnější pudy.

„S největší radostí, madam!“ pošeptal jí John do ucha, bleskově hrábl pro kondom do kapsy županu, roztrhl ho a obal pak odhodil stranou.

„Další úkryt pro kondom?“ zazubila se. John byl vždycky připravený.

„Vyčítáš mi to?“ loupl po ní John žhavým pohledem a pak si latexovou ochranu zkušeně a soustředěně navlékl. Opět vypadal jako kluk, nadržený, ale dychtivý a vážný, jenž se chystá pomilovat svou první lásku. Lizzie si vzpomněla na Johnovo vyprávění o Benjaminovi, jeho středoškolskému románku. Byl Benjamin Johnovou první sexuální zkušeností? Možná se to dozví, až se s Johnem poznají trochu blíž.

Ale ne teď. Teď Lizzie toužila pouze po něm, po Johnovi, po jeho těle a laskání. Toužila znovu prožít ten zázrak, který se stal toho prvního společného večera tady ve Waverley.

Honem se čelem opřela o předloktí překřížená na koberci, aby si John nevšiml jejího výrazu ryzí lásky. Nabídla mu tělo, ale bála se mu nabídnout srdce. Ano, Johna hluboce milovala, ale nemohla po něm chtít, aby jí lásku oplácel stejně silně. Věděla, že mu na ní záleží, a s tím se zatím musela spokojit. Na romantická vyznání a růžová srdíčka si John nepotrpěl ani v nejmenším. Rád ji ale určitě měl, o tom neměla pochyb.

Ucítila jeho tvrdý penis, jenž se jí zkušeně a pomalu dral do vagíny. John jí vstoupil nejen do těla, ale přímo do srdce i duše.

Blaženě ho přijala, přivítala hebkým objetím svého vzrušeného, zvlhlého lůna. John se jí roztaženými prsty obou rukou opřel o hýždě a Lizzie sykla bolestí i zvrácenou slastí. Když jí John drsně a hluboce vrážel do lůna, sípavě zaklel a snažil se do ní proniknout stále hlouběji.

„Ach, Lizzie, ano, ano… ty moje krásko, ano!“ Drsně jí sevřel boky a palci jí tlačil na citlivou zrudlou kůži zadku, takže Lizzie zavrčela bolestí a současně se jedním dechem zalykala zvrácenou slastí. Tiskla se k Johnovi skoro křečovitě, poševními svaly mu drtila penis, kterým ji probodával jako svou milostnou kořist. John zběsile zaklel a znovu přirazil, surově a šíleně.

Lizzie na Johnovu vášeň reagovala vlastní vášnivou zběsilostí a tiskla se mu k rozkroku, jako by jí šlo o život. Měla pocit, že se ocitla ve smršti uragánu.

„Dotýkej se sama sebe, lásko,“ lapal John v střemhlavém trysku. „Dráždi se… Chci, aby ses udělala. Nejenom pro mě… pro nás oba.“

Vždycky na ni myslel. Bez výjimky. I když byl zpola nepříčetný chtíčem či orgasmem, nikdy na ni nezapomněl. Lizzie vzlykla a poslechla, ovšem nejdřív mu stiskla napjaté stehno; aspoň dotek místo slov, na něž se nevzmohla.

A pak začala dráždit svoje stydké pysky, šťávami zalitý klitoris… A víc nebylo třeba. Zasvíjela se v slastném orgasmu, před očima se jí rozkmitaly hvězdy i Johnova krásná tvář a současně jí do lůna v křečovitých salvách tryskalo jeho vřící semeno, nepředstavitelně, neuvěřitelně, nádherně.

Čas se změnil na chaos, protkaný jejich výkřiky, slůvky a steny, doprovázené slastí… slastí… neuvěřitelnou slastí. Když se Lizzie konečně vzpamatovala, leželi v objetí na koberci. John ji objímal zezadu a ztěžka jí dýchal na šíji. V uších jí stále ještě zněly Johnovy výkřiky rozkoše. Tohle ještě nezažila s žádným milencem. Byl inteligentní a vtipný… a přitom živočišně primitivní. Milovala ho. Nikdy ještě nikoho nemilovala tak vášnivě a osudově. Ještě nikdy nepoznala muže jako John.

Bože, tohle je tedy láska…

Proč mu to ale neřekne? Proč se v téhle emocionálně nabité chvíli nevyzná ze své lásky?

Protože Lizzie tušila, že by to bylo předčasné. A kdoví, třeba ten správný čas nepřijde nikdy…

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Call girl na jeden večer

1. Neprobádané území

2. Co teď?