EDICE STAR TREK

edici řídí ALBERT BALATKA

DOSUD VYŠLO:

NOVÁ GENERACE (hlavní linie) Nemesis přepis filmu

TNG: Smrt v zimě

Titan: Mezi dvěma světy,

Titan: Černý král,

Titan: Orionovi psi

TNG: Odpor,

TNG: Q – Otázky a odpovědi,

TNG: Před zneuctěním

Titan: Meč Damoklův

TNG: Větší než pouhý součet

Kompletní trilogie Volání osudu:

#1 Bohové noci, #2 Pouzí smrtelníci, #3 Ztracené duše

Jednotný osud

Titan: Přes dravé moře,

TNG: Mír prohrává

DEEP SPACE NINE

#1 Vyslanec, #2 Obležení, #3 Hledání, #4 Vlastní krví, #5 Padlí hrdinové #6 Saratoga

VOYAGER

#1 Ochránce, #2 Únik, #3 Ragnarök

Kompletní trilogie TEORIE STRUN:

#1 Koheze, #2 Fúze, #3 Evoluce Kruh se uzavírá

ENTERPRISE

Kompletní trilogie ROMULANSKÁ VÁLKA:

#1 Kobayashi Maru, #2 Pod křídlem dravce, #3 Odvážně vstříc bouři

ÉRA ZATRACENÝCH

2311: Hadi v rozvalinách (Enterprise-B )

PŮVODNÍ STAR TREK

Kompletní trilogie ZKOUŠKA OHNĚM:

#1 McCoy, #2 Spock, #3 Kirk Star Trek (2009) přepis filmu

Star Trek: KUSY jedinečná sbírka česko-slovenské fan-fiction

Příběhy od Kapitánova stolu povídková sbírka o devíti kapitánech

STAR TREK: VOYAGER

FULL CIRCLE

Copyright ©2009 by CBS Studios Inc.

All Rights Reserved

STAR TREK and related marks are trademarks

of CBS Studios Inc.

This book was originally published by Pocket Books,

a Division of Simon & Schuster, Inc.,

under exclusive license from CBS Studios Inc.

Copyright ©2019 for the Czech translation by Mirka Palkosková

Copyright ©2019 for Cover illustration by Mojo

Copyright ©2019 for the Czech edition by Euromedia Group a. s.

ISBN 978-80-242-6342-7

Pro W. Freda Beyera

„Osud… je přelétavá bestie.“

Benjamin Linus

ČÁST PRVNÍ

RÁNY OSUDU

ČERVEN 2380

Prolog

Benátky naprosto naplnily Chakotayovo očekávání. Možná byly ještě lepší. Ne že by simulovaná verze na holopalubě Voyageru, kterou před lety vytvořil Tom Paris, neměla určité půvaby, ale skutečnosti odpovídala zhruba tak, jako se replikovaný lilkový parmazán podobá… no, nebo nepodobá… jídlu.

Když se za vlahé letní noci spojilo příjemné šplouchání vody ve Velkém kanálu, lehce štiplavý, a přece sladce voňavý vzduch a světlo měsíce slité se světlem svící na stolcích pouličních kaváren, vznikla úchvatná scenerie.

La Zucca, už patnáctá restaurace v řadě na místě, kde byla v polovině devatenáctého století pod stejným názvem poprvé otevřena, se nacházela v těsné blízkosti hustě osídlené čtvrti jménem Santa Croce. Nočním životem by měla přímo hýřit. Nejbližší veřejná zastávka s transportéry, která před dlouhými roky nahradila starobylé vlakové nádraží, byla vzdálená pouze dva bloky. Ani ne stovku metrů odsud se nad kanálem klenul most „bosých mnichů“. A podle všech zpráv se tu vařilo v autentickém severoitalském stylu, a to naprosto skvěle. Přesto byla dnes kavárna v podstatě opuštěná.

Chakotayovi to, upřímně řečeno, připadalo jako nejlepší řešení. Jenom před několika dny na ně zaútočila strašlivá borgská krychle a obyvatelé města se pravděpodobně ještě nedokázali vrátit k životu, jaký obvykle vedli, ani si vyrazit někam dál. On sám už se Borgům musel postavit nesčetněkrát, a tak věci neviděl úplně černě. Byl rád, že je mezi všemi podniky kolem otevřená alespoň La Zucca.

Jestli se Kathryn neobjeví včas, pustí se do toho sám a ochutná, jak se tady vaří, i bez ní. Už si otevřel první láhev červeného a doufal, že se jich najde ještě pár. Dnes večer se obejde bez synteholu. Kathryn se určitě nebude zlobit, když k vínu vyzkouší i některý předkrm. Menu už uměl nazpaměť, jak si krátil dlouhou chvíli. S trochou štěstí si objedná a admirál dorazí právě ve chvíli, kdy budou servírovat.

Admirál Janewayová.

Chakotay se musel usmát. Ne že by si Kathryn hodnost viceadmirála nezasloužila. Předtím, než začala velet Voyageru a bezpečně jej z kvadrantu Delta dostala zpátky domů, byla kapitánem už slušnou řádku let. Její složka byla bez chybičky. Od chvíle, co se Voyager navrátil ze své sedmileté cesty, uplynulo už dva a půl roku, ale on stále nemohl uvěřit tomu, s jakou ochotou Kathryn po návratu na Zemi přijala povýšení.

Samozřejmě, že by nevypadalo dobře, kdyby nabídku od velení Hvězdné flotily odmítla. A jestli se historie časové linky, z níž pocházela „admirál Janewayová“, která se objevila na Voyageru, aby svému mladšímu já pomohla vrátit se domů, podobá té jejich, znamená to, že Kathryn bude v kariéře pravidelně postupovat dál.

Když se potkali, stala se jeho kapitánem, a zůstala jím po prvních sedm let společného života. Technicky vzato byl sice také kapitánem, ale poté, co v první bitvě s Kazony obětoval makistické plavidlo, aby zachránil Voyager, rozhodl se přijmout její nabídku na pozici prvního důstojníka. Stále si živě vybavoval, jak tenkrát stála na můstku. Hlavu držela pevně zdviženou, ale srdce jí muselo pukat, když se tenkrát během chvíle musela rozhodnout, že zničí vesmírnou stanici, která je přenesla do Delta kvadrantu a která představovala jedinou naději, že se v nejbližší době vrátí domů. Když praporčíku Kimovi konečně přikázala, aby na stanici vypálil trikobaltové nálože, B’Elanna Torresová zuřila. Chtěla po ní, aby obhájila, že rozhodla za ně za všechny. I Chakotaye samotného tenkrát překvapilo, jak rychle našel na rtech odpověď.

„Ona je tady kapitán,“ prohlásil. A od té chvíle bylo všechno jasné.

Dodnes pro něj nebylo snadné nevidět v ní člověka, který je nejpřesvědčivější i nejinspirativnější jenom na jednom jediném místě: v kapitánském křesle lodi Hvězdné flotily. Jako kapitánka si vydobyla jeho respekt a oddanost. Ale jen těžko by na jejich společné cestě hledal přesný okamžik, kdy si získala i jeho srdce.

Ale to, co se stalo, už se nedalo odestát. Deset let spolu zkoumali a objevovali, na bitevních polích slavili úspěchy i těžce prohrávali, a navrch ty únavné důstojnické povinnosti, ale on o své oddanosti nikdy nezapochyboval. Konečně, tuto noc, nadešel čas stvrdit jejich svazek pevněji, než osud až doposud dovolil.

Dříve by ho snad taková vyhlídka docela znervóznila. Ale když si teď představoval, že bude s Kathryn kráčet bok po boku vstříc společné budoucnosti, cítil jenom klid a uvolnění. Bylo to tak snadné. Bylo to tak správné. Musel to být jejich osud.

To jediné, co ho trápilo, byla skutečnost, že Kathryn už má více než hodinové zpoždění. Uklidňoval se, že se asi v důsledku borgského útoku na dlouhé hodiny i se zbytkem admirality zdržela v práci. Od chvíle, kdy po výpravě do mlhoviny Yaris v hlubokém vesmíru konečně dostala povolení ke vletu do Sluneční soustavy, s ní ještě nemluvil, ačkoli v to doufal. Podle kusých hlášení, která zaslechl, byl přístup do soustavy omezen poté, co byl zaznamenán masivní krychlový objekt. Provoz v blízkosti Země se teprve postupně začínal vracet do normálu.

Na téhle večeři se dohodli už téměř před rokem. Kathryn mu schůzku připomněla ani ne před třemi týdny, jako by na ni snad mohl zapomenout. S provokativním podtónem mu vylíčila, jak krutý osud by ho očekával, kdyby ji snad chtěl pustit k vodě. Byl si vědom faktu, že má v mezidobí ještě jednu tajnou misi, ale teď už je určitě zpátky. Chakotay vůbec nepochyboval, že ať už je právě teď kdekoli, ve skutečnosti chce být jen tady, s ním, a že dorazí, jakmile to jen bude možné.

Na prázdné místo naproti sobě položil dárek, který jí chtěl věnovat už dávno.

Poprvé jí ho dával téměř před pěti lety, když mezi nimi došlo k poněkud ponižujícímu nedorozumění. I to ale nakonec posloužilo jako katalyzátor. Konečně si dokázali povědět, jak hluboké city k sobě navzájem chovají. Shodli se také, že mají své povinnosti, kvůli kterým je třeba city odložit až do doby, kdy se Voyager bezpečně vrátí zpátky do Alfa kvadrantu. Chakotay ani nevěděl, jak dokázal odložit to, co ke Kathryn cítil. Podařilo se mu navázat jiné romantické vztahy, i když jenom tak napůl, a přežíval hlavně díky naději, že jednoho dne bude sedět právě tady, v Benátkách, kde sedí dnes večer, konečně připravený vrátit jí dar, který napoprvé nemohla přijmout.

Bylo to kulaté zrcadlo. Rám byl vykládaný vyleštěnými kameny, které Voyager sesbíral na planetách, jež navštívili po celé cestě Delta kvadrantem. Na zadní stranu zrcadla vyryl Chakotay nápis Když pochybuješ, podívej se sem.

Snažil se nepodlehnout rostoucí netrpělivosti, a tak zrcadlo o kousíček posunul a upravil na něm stříbrnou stuhu. Nebylo proč ho balit. Kathryn by ho poznala tak jako tak. Jak si se stuhou hrál, podařilo se mu ji posunout, takže teď musel zrcadlo zvednout a navrátit ho do bezchybného stavu, ve kterém dosud bylo.

Samozřejmě, že v tu chvíli za sebou zaslechl lehké kroky. Kdyby Kathryn přijela od transportní stanice, přišla by z jižní strany restaurace. Chakotay s tím počítal, takže si ze všech stolů vybral takový, aby z něj byl jednak skvělý výhled na vzrušující benátskou scenerii a zároveň aby snadno zachytil, že Kathryn přichází.

Cítil neočekávaný příval adrenalinu. Dál zápolil se stuhou. Nakonec se rozhodl, že ji prostě stáhne, bez okolků vstal a otočil se ke Kathryn, aby ji přivítal. Vzácný dar držel v napřažených rukách.

Ve vzdáleném koutě své mysli zaznamenal, že zatímco se zvedá, kroky zpomalují. Než se stačil napřímit, příchozí se zastavil úplně. Přemýšlel, proč si připadá ještě nervóznější. Možná jí zkazí překvapení, které si pro svůj příchod nachystala. Ale už byl skoro otočený, a tak bylo pozdě se rozmyslet.

Konečně před sebou v měkkém měsíčním světle spatřil siluetu příchozího. I když byl skrytý ve stínech, bylo mu okamžitě jasné, že to není Kathryn.

„Dobrý večer, kapitáne,“ oslovil jej tichý, hluboký mužský hlas.

Strach, který jím projel, se podobal ledovému ostří. Muž přišel o kousek blíž, právě o tolik, aby si Chakotay v tlumeném osvětlení restaurace dokázal spojit jeho hlas, který už poznával, s konkrétní tváří.

„Ahoj, Marku,“ protlačil Chakotay hrůzou staženým hrdlem.

„Mrzí mě, že…“ začal Mark, ale náhle nedokázal najít správná slova.

Ani nemusel nic říkat. Oči měl vyčerpané, jakoby vyplašené, jako mívají lidé, jejichž nejhorší noční můry se právě rozhodly, že je teď budou hezkou řádku dní pronásledovat i ve dne.

„Kathryn mi před několika týdny řekla, že tu s tebou má domluvenou schůzku,“ pronesl nakonec Mark, jako by se mu chtěl omluvit. „Snažil jsem se s tebou spojit už ve chvíli, kdy se Voyager vrátil, ale bylo to všechno trochu… no, vždyť to jistě sám víš. Slíbil jsem Gretchen, že budu…“

Chakotay mu podal roztřesenou ruku, aby ho přinutil mlčet. Před lety byla Kathryn Janewayová s Markem Johnsonem zasnoubená. Poté, co se Voyager ztratil v Delta kvadrantu a členové posádky byli prohlášeni za mrtvé, si vzal někoho jiného. Když se na Zemi konečně doslechli, že posádka Voyageru je ve skutečnosti naživu a stále míří domů, Mark jí upřímně vypověděl, co se stalo, a oba se vrátili k dlouholetému přátelskému vztahu, který spolu udržovali dávno před zásnubami. Když byla Kathryn mimo službu, volný čas často a ráda trávila s Markem, jeho ženou a jejich malým synkem Kevinem. Bylo na čase se zeptat, proč tu teď Mark stojí místo Kathryn.

Musel se zeptat. Ale nemohl.

Ani Mark ze sebe nedokázal vypravit jediné další slovo.

Nakonec se Chakotay zeptal tak tiše, že ho skoro nebylo slyšet: „Ona nepřijde, viď?“

Mark na okamžik ztuhl, jako kdyby si uvědomoval, že když teď udělá jediný další pohyb, celá příšerná pravda, která ho uvnitř tíží, se v sekundě stane skutečností.

Ale už byla skutečná.

Doteď se Chakotay nechal unášet krásou místa, na kterém se měli sejít, a napjatým očekáváním jejího příchodu. Ale jak minuty ubíhaly a Kathryn se neobjevovala, hlodaly v něm silnější a silnější pochybnosti. Stačilo, aby jen zahlédl výraz na Markově tváři, a z pochybností se stal zcela jednoznačný pocit. Zachvátila ho hrůza.

I když si to tvrdohlavě odmítal přiznat, v srdci s určitostí věděl, že existuje jen jediná věc, která by mohla Kathryn zabránit, aby za ním dnes v noci nepřišla včas.

Mark konečně nepatrně zavrtěl hlavou a v očích se mu zatřpytily slzy.

Chakotay cítil, jak v něm něco hluboko uvnitř začíná křičet. Ale ještě to dokázal držet na uzdě a nevidět celou pravdu, kterou sice znal, ale nemohl si ji připustit.

„Řekni jenom, že není mrtvá,“ přikázal kategoricky. Nemohl doufat v mnoho, ale stačilo i málo, aby to odvrátilo tu nejhorší, nejtvrdší ránu, která mohla dopadnout.

Mark se zprudka nadechl a přinutil se uklidnit.

„Je,“ odvětil a bezúspěšně se pokoušel zůstat vyrovnaný.

Pak už Chakotay uslyšel jen rozbité sklo, jak zrcadlo, které držel v ruce, dopadlo na pouliční dláždění.

ZÁŘÍ 2378

Kapitola první

Nejsi v bezpečí, ani ty, ani Kuvah’magh.

B’Elanna Torresová už celé týdny nedokázala myslet skoro na nic jiného.

Varování jí poslali anonymně, v rychlosti vytištěnou zprávu někdo podstrčil pod těžkými dřevěnými dveřmi do osobní cely v klášteře Boreth. Posledních osm měsíců tu studovala starodávné klingonské svitky, aby zjistila všechno, co jen bude možné, o tom, co osud zamýšlí s její milovanou dcerou Miral.

Na Boreth přišla proto, aby našla svou matku. I když se setkaly jenom na chvíli, B’Elanně to pomáhalo najít cestu ke svým klingonským předkům, jejichž odkazu se po většinu života snažila s velkým úsilím vyhnout. Když měla setkání za sebou, Tom, její manžel, jí navrhl, aby se podívali podrobněji i do historie její klingonské rodiny. Bylo třeba se jednou provždy zbavit znepokojivé myšlenky, že by snad jejich dcera mohla být Kuvah’magh, spasitelka Klingonů.

B’Elanna zprvu chtěla jen vyhovět Tomovi. Stále ještě musel najít místo na některé lodi Hvězdné flotily, kde mu to bude vyhovovat, a tohle vypadalo jako vcelku neškodné rozptýlení. Ještě více ji lákalo, že to znamená kvanta času, který stráví jenom s ním a s jejich malou dcerou. Ve službách Hvězdné flotily byli sice šťastní, ale posledních sedm let se museli neustále srovnávat se skutečností, že každý den, který prožijí v kvadrantu Delta, může být jejich poslední. Hodiny, které trávili v kontemplacích v klidném ústraní na Borethu, jim daly i tolik potřebný čas na to, aby se věnovali svému vztahu.

Povinnosti je dohnaly až příliš brzy – admirál Janewayová si vyžádala Tomovu účast na diplomatické misi. Během těch několika týdnů předvedl skvělý výkon, takže si zasloužil právě tu práci v Hvězdné flotile, kterou jako jedinou rozhodně nemohl odmítnout. Pozici prvního důstojníka na Voyageru.

Bylo pro ni těžké, že nejsou spolu. Ale snášela by to daleko lépe, kdyby se pár týdnů po jeho odletu nezačala se vší vážností domnívat, že jejich dcera má s dávnými proroctvími o Kuvah’magh společného více, než by se kdy nadáli, že by bylo možné.

Když je tahle ošklivá myšlenka dohnala poprvé, bylo snadné přehlížet četné spojitosti mezi Miral a přislíbeným „spasitelem“. Voyager tenkrát narazil na staré klingonské plavidlo, na jehož palubě se nacházely stovky válečníků, jejichž rodiče a prarodiče kdysi dávno opustili Qo’noS právě proto, aby našli Kuvah’magh. Někteří z nich se domnívali, že Miral, i když se tenkrát ještě ani nestačila narodit, znamená konec jejich pátrání. A když díky své kříženecké krvi dokázala vyléčit právě tyto Klingony ze smrtelného virového onemocnění, nehret, kterým po cestě onemocněli, bylo těžké se s nimi dohadovat o tom, jestli Miral, přinejmenším podle posledních událostí, je nebo není „spasitelkou“.

Svitky, které dovedly Kohlarův lid až do kvadrantu Delta, představovaly mezi klingonskými proroctvími jen špičku ledovce. Před tisícovkou let je sepsal válečník jménem Amar. Na Borethu B’Elanna objevila svitky muže jménem Ghargh, klingonského askety, jehož spisy byly ještě o osm set let starší než sama Říše. Byl to Ghargh, kdo tvrdil, že Kuvah’magh bude „cestovatelka“. Když si B’Elanna jeho slova přečetla poprvé, začal jí po zádech běhat nepříjemný mráz. Navíc tvrdil, i když ne zcela přímo, že se objeví proto, aby vrátila vládu klingonským božstvům. To tvrzení bylo bezpochyby směšné, a to i přesto, že B’Elanna byla věřící. Klingoni totiž podle všeho svá božstva kdysi dávno vyvraždili, protože působila víc škody než užitku.

Ne že by se mezi spisy Amara a Ghargha nedalo najít pár známek shody, ale B’Elanna byla dost vzdálená představě, že by snad něco z toho měla brát vážně, a už vůbec to nehodlala vztahovat na svou dceru. Byli tu zřejmě ale i jiní, kterým nedělalo potíže podobný „skok víry“ provést, a B’Elanna nedokázala odhadnout, jak daleko jsou schopni zajít, aby se to, čemu věří, stalo skutečností.

Miral jí právě spala v náručí a pomalu, klidně oddechovala. Tom jí pomohl vyrobit provizorní postýlku ze stébel slámy a zvířecí kůže, což byly jediné materiály, kterých se zdálo být v klášteře dostatek, ale pro B’Elannu bylo těžší a těžší vůbec dát dítě z rukou. Tím spíše by ji nespustila z očí. A tak ve své cele nainstalovala soukromý komunikační systém. Jediná další stanice, která umožňovala spojení s vesmírem kolem, byla instalována v oddělené místnosti hluboko v útrobách kláštera, a obyvatelé Borethu do ní byli vpuštěni jen výjimečně. Tomův obličej by se měl na obrazovce objevit každou chvíli. Byli od sebe hodně daleko, ale přesto se od chvíle, co odjel, dokázali spojit alespoň jednou do týdne. Měla to pro ni být ta nejkrásnější chvíle z celého dne, jenomže ani teď se nedokázala uklidnit.

Ať ji varoval kdo chtěl, už celé týdny bojovala s obavou, že možná nemusel přehánět. A jí se po celé ty týdny dařilo udržet si za hovorů s Tomem jen matné povědomí, že se bojí, takže jí nemohl z tváře vyčíst ani jediný náznak nebezpečí. Až do chvíle, kdy si bude jistá, že už o těch prokletých proroctvích ví všechno, co se vědět dá, nehodlala Boreth opustit. Ale o soudnost ji to nepřipravilo. Kdyby se Tom o varování dozvěděl, okamžitě by si vzal dovolenou a obě by je odsud odtáhl, i kdyby na ni měl křičet, jen aby byly v bezpečí.

Lhala mu. Nesnášela to. Ale teď se jí zdálo, že je to nutné. Nakonec se ospravedlňovala ukázkovou racionalizací. Nemohla si přece být jistá, jak moc „soukromá“ jejich komunikace je. Kdyby se Tomovi svěřila se svými strachy, možná by o nich dala vědět i těm, kteří jí chtěli ublížit. A možná právě to měli v plánu. Prostě si takový risk nemohla dovolit.

Jen ještě týden. Možná dva.

Za tu dobu určitě stihne vyvrátit úvahy, které ji vedly k závěrům, že by Miral mohla být Kuvah’magh. A jakmile se jí to podaří, vrátí se na Zemi, možná se dokonce vrátí na Voyager, a Tom se o tom, co před ním skrývá, nemusí nikdy dozvědět.

Table of Contents

ČÁST PRVNÍ RÁNY OSUDU

ČERVEN 2380

Prolog

ZÁŘÍ 2378

Kapitola první