Peaks and Valleys

Copyright © 2009 by Spencer Johnson, M.D.

Translation © Marcela Dohnalová, 2010

ISBN 978-80-242-6430-1

Skutečně objevitelská cesta netkví v tom,

že objevíme nové krajiny,

ale že se začneme nově dívat.

PROUST

Podstatou vědění je skutečnost,

že jakmile ho jednou získáte,

musíte ho používat.

KONFUCIUS

Co předcházelo

Jednoho časného deštivého odpoledne v New Yorku spěchal Michael Brown na schůzku s někým, koho mu doporučil kamarád. Tento člověk mu měl být schopen pomoci dostat se z potíží, s nimiž se Michael právě potýkal. Při vstupu do malé kavárny netušil, jak cenné pro něj následující hodiny budou. Když Ann Carrovou uviděl, překvapilo ho, jak vesele vypadá. Zaslechl, že Ann má za sebou těžké období, a tak očekával, že to na ní bude vidět. Byla však plná energie.

Když se pozdravili a vyměnili si pár zdvořilostních vět, Michael jí řekl: „Vypadáte spokojeně, navzdory těžkostem, kterými jste prý prošla.“

„Opravdu jsem teď spokojená, v zaměstnání iv osobním životě,“ odpověděla. „Ale není to navzdory těžkostem, ale právě díky nim – díky tomu, že jsem se naučila z nich udělat výhodu.“

Michael byl zmatený. „Jak to myslíte?“

„No, například v práci. Věřila jsem, že si naše oddělení vede dobře, ale mýlila jsem se. Sice jsme byli úspěšní, ale usnuli jsme na vavřínech, jak se říká. Když jsme to zjistili, ostatní společnosti nás už dávno předběhly. Můj šéf byl se mnou najednou velmi nespokojený. To vedlo k tomu, že jsem se začala cítit mizerně. Snažili jsme se rychle situaci zlepšit a každý den přinášel víc a víc napětí.“

„A co se tedy stalo?“ zeptal se Michael.

„Loni jsem od někoho v práci, koho si vážím, vyslechla jeden příběh. To změnilo způsob, jakým jsem se dívala na dobré a špatné časy. Teď se chovám úplně jinak. Díky tomu příběhu jsem klidnější a úspěšnější, ať už se věci vyvíjejí dobře nebo ne, a to i v osobním životě. Nikdy na něj nezapomenu.“

„Co je to za příběh?“

Anna chvíli jen tiše seděla, a pak řekla: „Můžu se zeptat, proč ho chcete slyšet?“

Michael neochotně připustil, že se bojí o své zaměstnání a ani v osobním životě se mu moc nedaří. Nemusel dodávat nic dalšího. Anna vycítila jeho rozpaky. „Očividně ten příběh potřebujete slyšet stejně, jako jsem to potřebovala já.“

Slíbila, že ho Michaelovi bude vyprávět pod podmínkou, že se o něj později podělí s ostatními, bude-li se mu zdát užitečný. Souhlasil, a tak pokračovala.

„Zjistila jsem, že chcete-li, aby vám tenhle příběh pomohl vypořádat se se všemi vzestupy a pády, které vás potkají, je užitečné naslouchat srdcem i rozumem a promítnout si do vyprávění vlastní zkušenosti, abyste zjistil, co z toho by mohlo být užitečné právě vám. Poselství se v příběhu v různých obměnách často opakují.“

„K čemu je to opakování dobré?“ zajímalo Michaela.

„Díky tomu si lze poselství lépe zapamatovat. A když si je lépe zapamatujete, víc je využijete.“ Pak připustila: „Já se změnám bráním. Proto potřebuji nové myšlenky slyšet dostatečně často, teprve potom je moje kritická a nedůvěřivá mysl přijme, zvykne si na ně a dotknou se mého srdce. Potom se stanou mou součástí. Podobně jsem reagovala i poté, co jsem dlouho přemýšlela o zmíněném příběhu. Poznáte to sám, jestli chcete slyšet víc.“

„Vy si opravdu myslíte, že nějaký příběh může mít takovou moc a změnit lidský život?“ zeptal se Michael. „Momentálně mi je opravdu dost mizerně.“

„Co byste tedy mohl ztratit?“ podotkla Anna.

„Mohu vám k tomu říct jen to, že když jsem začala uplatňovat, co jsem si z příběhu vzala já, mělo to na můj život velký vliv. Někteří opatrní lidé si z příběhu vezmou jen málo, ale pro jiné má obrovský význam! Síla totiž netkví jen v příběhu samém, ale v tom, co si z něj odnesete. Je to tedy především na vás.“

Michael přikývl. „Dobrá. Asi bych ten příběh chtěl opravdu slyšet.“

A tak tedy Anna začala vyprávět. A pokračovala i během večeře a později i při dezertu a kávě.

Začala:

Vrcholy a údolí

1

Na samém dně v údolí

Žil jednou jeden bystrý mladý muž, který přebýval v údolí a byl nešťastný, dokud se nerozhodl navštívit starého muže, žijícího na vrcholu.

Když byl mladší, býval ve svém údolí šťastný.

Hrával si na loukách a plaval v řekách.

Údolí bylo vším, co kdy poznal, a myslel si, že tu stráví celý život.

Někdy svítilo slunce, jindy se obloha zatáhla, ale dny si byly podobné, každodenní události se opakovaly, a to mu přinášelo pocit bezpečí a spokojenosti. Jak dospíval, začal si více všímat věcí, které se mu nelíbily, než těch, s nimiž byl spokojen. Nechápal, proč si dříve neuvědomil, kolik věcí je v údolí špatných.

Postupně se mladý muž stával stále nespokojenějším, ale nevěděl, proč tomu tak je.

Pokoušel se v údolí pracovat v různých zaměstnáních, ale v žádném z nich se necítil dobře.

V jednom měl pocit, že ho nadřízený pořád kritizuje za něco, co udělal špatně, ale nikdy si nevšimne věcí, které se mu povedly.

V jiném zaměstnání byl jen jedním z mnoha, takže se zdálo, že příliš nezáleží na tom, bude-li pracovat pilně nebo zda se vůbec bude nějak snažit. Jeho příspěvek ke společnému dílu se mu zdál příliš bezvýznamný, a to i jemu samému.

Jednou si už myslel, že konečně nalezl, co hledal. Cítil, že si jej tam cení a že je od něj očekáván dobrý výkon. Pracoval s chytrými kolegy a na výsledky své společnosti byl hrdý. Postoupil výše a stal se vedoucím malého oddělení.

Zaměstnání však bohužel neměl jisté.

V soukromém životě se mu nedařilo o nic lépe. Šel od jednoho zklamání ke druhému. Zdálo se mu, že si nerozumí s přáteli, a když si posteskl příbuzným, říkali, že „to přejde“.

Mladého muže napadlo, jestli by se mu třeba nedařilo jinde lépe.

Občas stával na louce za městem a díval se vzhůru k pásmu hor na obzoru.

Představoval si sám sebe, jak stojí na nejbližším vrcholu.

Na chvíli se pak cítil lépe.

Čím déle však srovnával vrchol s údolím, tím se cítil hůř.

S rodiči a přáteli hovořil o tom, že by se chtěl vydat na vrchol. Oni mu však stále jen opakovali, jak je těžké se tam dostat a jak pohodlný je život v údolí.

Všichni ho od cesty tam vzhůru, kde sami nikdy nebyli, neustále jen zrazovali.

Mladý muž své rodiče miloval a věděl, že na tom, co říkají, je část pravdy. Zároveň však také věděl, že je jiný člověk než jeho otec a matka.

Tušil, že mimo údolí by mohl existovat jiný život, a chtěl ho objevit. Možná by z vrcholu získal lepší pohled na celý svět.

Potom ho zase přemohly pochybnosti a strach, a tak si říkal, že zůstane raději tam, kde je.

Velmi dlouho se nemohl odhodlat údolí opustit. Jednou vzpomínal na rané mládí a uvědomil si, jak moc se od té doby změnil. Už dlouho necítil vnitřní klid a spokojenost sám se sebou.

Nevěděl, co ho definitivně přimělo změnit pohled na věc, ale náhle se rozhodl, že se na vrchol nejbližších hor přece jen vydá.

Potlačil obavy a strach, rychle se připravil a zamířil k nejbližšímu vrcholu. Cesta mu trvala mnohem déle, než si představoval, a to byl teprve v polovině.

Jak však stoupal výš a výš, chladivý větřík a čerstvý vzduch ho osvěžovaly. Čím byl výš, tím jeho údolí vypadalo menší.

Dole se mu vzduch zdál čistý. Když však pozoroval údolí z výšky, uviděl hnědavý opar, který se v nížině držel.

Otočil se a pokračoval vzhůru. Čím víc stoupal, tím větší měl rozhled.

Náhle však cesta, po níž dosud kráčel, skončila. Bez cesty, která by ho vedla bezpečně dál, se cítil ztracený – vysoké stromy stínily slunce, takže paprsky se nemohly prodrat na zem, a kolem se rozhostilo šero. Mladý muž se bál, že nenajde cestu zase ven.

Nakonec se rozhodl, že přejde přes nebezpečně úzkou vyvýšeninu. Uklouzla mu noha a upadl. Pohmožděný a krvácející se zvedl a pokračoval v chůzi.

Po delším hledání objevil další cestu.

Vzpomněl si na varování lidí z údolí. Sebral však odvahu a šel dál.

Čím výše stoupal, tím byl šťastnější, že opustil údolí a přestal se bát.

Byl na cestě k novým místům.

Když vystoupal až nad mraky, uvědomil si, že je překrásný den, a představoval si, jak asi bude z vrcholu vypadat západ slunce. Už se nemohl dočkat, až se dostane až nahoru.

2

Nalézání odpovědí

Navzdory usilovné snaze se mladému muži nepodařilo před západem slunce na vrchol dospět. Sedl si na zem a bědoval: „Ale ne, zmeškal jsem to!“

Z blízké tmy se ozval hlas: „Co jsi zmeškal?“

Mladý muž se prudce otočil a kousek od sebe uviděl sedět na velkém kameni starého muže. „Promiňte, neviděl jsem vás,“ zakoktal. „Zmeškal jsem pohled na západ slunce z vrcholu. Obávám se, že tak je to s celým mým životem.“

Starý muž se zasmál. „Ten pocit znám.“

V té chvíli nemohl mladý muž tušit, že se právě setkal s jedním z nejvyrovnanějších a nejúspěšnějších lidí na světě. Neznámý vypadal jako obyčejný příjemný starý muž.

Po chvíli starý muž řekl: „A co říkáš tomu pohledu teď?“

„Jakému pohledu?“ Mladý muž se rozhlédl kolem, ale viděl jen tmu. Začal o svém novém známém pochybovat.

Starý muž se zaklonil a zadíval se na oblohu.

Po něm se nahoru podíval i mladý muž a uviděl hvězdy třpytící se na obloze. V údolí hvězdy nikdy takhle jasně neviděl.

„Nádhera, co říkáš?“ řekl starý muž.

„Ano,“ vydechl s úžasem mladý muž. A jak tak hleděl na hvězdy, uvědomil si, jak je ten okamžik plný klidu a míru.

„Byly tam vždycky, že?“

„Ano i ne,“ odpověděl starý muž. „Ano, byly tam vždycky, jenom jsi potřeboval změnit směr pohledu.“

A pak dodal: „Ale také nebyly. Ne ve skutečnosti. Vědci tvrdí, že mnohá z těch světel, na něž se nyní díváme, vydaly zanikající hvězdy před mnoha miliony let. Hvězdy, které už neexistují.“

Mladý muž potřásl hlavou. „Je těžké poznat, co je skutečné a co ne.“

Ten druhý nic neřekl, jen se usmál.

Když se ho mladý muž zeptal, proč se usmívá, odpověděl: „Jen jsem myslel na to, jak často jsem se v tvém věku cítil podobně jako ty. Pokoušel jsem se oddělovat fakta od smyšlenek.“

Chvíli tiše seděli, okouzleni světelným představením nad hlavou.

Pak se starý muž zeptal: „Proč jsi přišel sem na vrchol?“

„Nejsem si úplně jistý. Asi něco hledám.“

Vyprávěl starému muži, jak se cítil v údolí nešťastný a jak se mu zdálo, že tady nahoře najde lepší způsob, jak žít. Popisoval mu zaměstnání, která zkoušel, i vztahy, které se nedařily. Svěřil se mu s pocitem, že nevyužívá všech svých možností.

Mladého muže překvapilo, co všechno o sobě vypráví úplně cizímu člověku.

Starý muž pozorně naslouchal. Když ten druhý skončil, řekl: „Vzpomínám si, že i já jsem byl mnohokrát na dně. Třeba když jsem poprvé přišel o práci. Ať jsem se snažil sebevíc, nemohl jsem žádnou novou najít.“

„Co jste udělal?“

„Dlouho jsem byl jen rozhněvaný a skleslý. Nic se mi nedařilo. Ale pak mi jeden přítel, na něhož nikdy nezapomenu, vyprávěl něco, co všechno změnilo.“

„Co to bylo?“ zajímal se mladý muž.

„Říkal tomu metoda vrcholů a údolí – způsob, jak přistupovat k dobrým a špatným časům.

Prý čím víc budu tuto metodu uplatňovat v práci i v osobním životě, tím vyrovnanější a úspěšnější budu.

Zpočátku jsem byl k metodě velmi skeptický,“ dodal, „ale ukázalo se, že je to pravda. Tento přístup měl ohromný vliv na mou pracovní kariéru i osobní život.“

„A v čem?“ chtěl vědět mladý muž.

„Pomohl mi změnit způsob, jak jsem se na výhry a prohry v životě díval. A díky tomu se změnily i mé činy.“

Mladý muž se zeptal: „Jak se změnily?“

„Můj přítel mi ukázal tři věci: jak se dostat z údolí dříve, jak zůstat na vrcholu déle a jak si v životě zajistit víc vrcholů než údolí.“

Mladý muž si pomyslel, že to zní příliš krásně, aby to mohla být pravda. Ale přišel sem, protože hledal odpovědi, a tak se zeptal nahlas: „Povíte mi o tom?“

„Ovšem, ale pod podmínkou, že pokud ti tyto myšlenky v životě pomohou, podělíš se o ně s dalšími lidmi.“

„Proč?“ zeptal se mladý muž.

„Jsou pro to dva důvody. Zaprvé pomůžeš jim a zadruhé – pomůžeš i sám sobě. Budou-li lidé kolem tebe vědět, jak jim mohou být dobré i špatné časy užitečné, začnou se méně bát a lépe jednat. A pro tebe bude mnohem příjemnější s nimi žít a pracovat.“

Mladý muž řekl, že pokud metoda pomůže jemu, pak se o ni s ostatními rád podělí.

Starý muž se tedy dal do vyprávění. „Možná by bylo užitečné začít takhle:

Každý člověk

na světě prochází

přes údolí i vrcholy –

v práci i v osobním životě.

To je naprosto

přirozený běh věcí.

Mladý muž byl zklamaný. To nebyla odpověď, kterou očekával. „Co myslíte těmi vrcholy a údolími?“ zeptal se.

„Myslím tím tvé osobní vrcholy a údolí, období, kdy se v soukromí či v práci cítíš buď nahoře, nebo dole. Tyto dobré a špatné okamžiky mohou trvat několik minut, dní, měsíců, ale i déle. Osobní vrcholy a údolí jsou jako vrcholy a údolí v přírodě. Oba druhy vrcholů a údolí jsou odděleny a propojeny podobným způsobem. V jedné oblasti života se třeba zrovna cítíš na vrcholu a zároveň v jiné procházíš údolím. To je úplně normální, děje se to každému člověku na světě, v každé kultuře. Je to součást lidství.“

„Takže v tom nejsem sám,“ pochopil mladý muž s povzdechem.

Starý muž se zasmál. „To v žádném případě.

Přesto se tak někdy můžeš cítit.“

Pak dodal: „Je jasné, že existuje nepřeberné množství různých okamžiků, kdy jsme dole či nahoře, jelikož neexistují dva lidé s totožnými zkušenostmi, přestože se často nalézáme v podobných situacích.

Můžeš se na to dívat takto:

Vrcholy a údolí

nejsou jen dobré a špatné časy,

jimiž procházíme.

Jsou odrazem

i našich pocitů a reakcí,

kterými odpovídáme

na vnější události.

„To, jak se cítíš, do značné míry záleží na tom, jak se na situaci díváš. Klíč spočívá ve schopnosti oddělit to, co se ti stalo, od toho, jak vnímáš hodnotu sebe sama jako člověka.“

Starý muž pokračoval: „Zjistil jsem, že se lze cítit dobře, přestože se ti dějí nepříjemné věci – “

Mladý muž ho přerušil: „Takže vy tvrdíte, že přestože se v údolí pro mne nic nevyvíjelo příznivě, měl jsem se cítit šťastný? Je mi líto, ale nemůžu s vámi ani v nejmenším souhlasit. Dole se mi nedařilo vůbec nic! Vám se to snadno říká, když si zde sedíte na vrcholu. Váš život tady nahoře nemá s mým životem dole v údolí nic společného! Místo, odkud přicházím, je úplně jiný svět.“

Starého muže tento emotivní výlev zřejmě nikterak neurazil. Jednoduše zůstal tiše sedět.

Po chvíli se mladý muž uklidnil. Zastyděl se a omluvil. „Promiňte. Vím, že jsem byl nezdvořilý, ale to proto, že jsem malomyslný a taky trochu naštvaný – vlastně víc, než jsem si myslel.“

Starý muž přikývl: „rozumím.“

A pak řekl: „Takže ty si myslíš, že můj život tady nahoře nikterak nesouvisí s tvým životem dole v údolí. Dovol mi, abych se tě na něco zeptal.

Všiml sis cestou sem velké díry v zemi, která odděluje tvé údolí od tohoto vrcholu?“

„Ne, nevšiml,“ podivil se mladý muž upřímně.

Table of Contents

Vrcholy a údolí

1 Na samém dně v údolí

2 Nalézání odpovědí