Minette Walters

Nejtemnější půlnoc

Ikar

Přeložil Robert Čapek

The Last Hours

Copyright © Minette Walters, 2018

Map copyright © Janet Hunt, 2018

All rights reserved.

978-80-249-4101-1

Mým skvělým přátelům durhamským přátelům v Dorsetu Amber, Davidovi, Geoffreymu, Huwovi, Isobel, Jill, Joshovi, Lesovi, Mikeovi C, Mikeovi W, Richardovi

A Patrickovi a Lynden v Austrálii

O tak strašné morové ráně se nemluvilo nikdy od stvoření světa až do současnosti… Nemoc zachvacovala lidi na každém kroku… a šířila takovou hrůzu, že se děti neopovažovaly navštívit své umírající rodiče ani rodiče děti, ale prchali ve strachu z nákazy.

JOHN OF FORDUN, SCOTICHRONICON

Města, která bývala zaplněna lidmi, o všechny své obyvatele přicházela a morová rána se šířila tak rychle, že žijící sotva dokázali pohřbívat mrtvé. V některých domácnostech přežili sotva dva z dvaceti. Mnozí lidé spočítali, že naživu zůstala pouhá desetina lidstva… Pachtovné bylo nesplacené a půda zůstávala ladem pro nedostatek nájemců. A tuto nemoc následovalo takové strádání, že se svět už nikdy nedokáže vrátit do stavu, v jakém byl.

THOMAS WALSINGHAM, OPATSTVÍ ST. ALBANS, CHRONICLE

Mnoho vesnic a osad bylo docela opuštěno… ovce a dobytek se potulovaly po polích a mezi záhony a nikdo se o ně nepostaral… Na podzim (po skončení nákazy) nedokázal nikdo najít žence za mzdu nižší 8 nebo sekáče za mzdu nižší 12. Mnoho plodin se tedy zkazilo na polích, protože je neměl kdo sklidit.

HENRY KNIGHTON, CHRONICLE

Místa, lidé a události z knihy

Poslední hodiny

Místa

Melcombe, přístav v Dorseteshiru, kde morová nákaza poprvé vstoupila na území Anglie 24. června 1348. Během několika dní zemřelo mnoho obyvatel; během několika týdnů se nákaza rozšířila do zbytku země. Jeden kronikář ji popsal jako „mor, který dokázal postupovat rychlostí koně, běžícího tryskem.“ Každý, kdo se nakazil, zemřel.

Bradmayne, panství s přibližně čtyřmi sty padesáti obyvateli, vzdálené půl dne jízdy od Melcombe, a jedna z prvních obětí morové nákazy. Během druhého červnového týdne roku 1348 zde nemoci podlehlo více než sto obyvatel včetně lorda Petera, snoubence lady Eleanor z Develishe.

Develish, panství s přibližně dvěma sty obyvateli ve středu Dorseteshiru, léno sira Richarda, surového tyrana, který mu vládl až do své smrti během morové nákazy v červnu roku 1348. Aby Develish působil velkolepěji, přikázal v roce 1338 sir Richard svým nevolníkům, aby kolem panského domu vykopali vodní příkop. Díky tomu mohl být dům a několik okolních akrů půdy po příchodu moru odříznut od okolního světa.

Šlechta

Sir Richard z Develishe (48), nevzdělaný Norman, zatížený dluhy, kterého se zřekla vlastní rodina. Aby znovu dosáhl solventnosti, oženil se v roce 1334 se saskou nevěstou, opatřenou velkorysým věnem. Byl o dvacet let starší, a protože mu lady Anne (která byla sama o sobě urozená) nepřipadala přitažlivá, choval se k ní stejně špatně jako ke svým nevolníkům. Aby se vyhnul placení finančního vyrovnání za znásilnění, po několika měsících manželství ji přinutil, aby si osvojila a vychovávala novorozené děvče, které zplodil s třináctiletou nevlastní sestrou svého švagra. Pojmenovali ji lady Eleanor a je to jejich jediný potomek. Během návštěvy v Bradmayne, kde chtěl dohodnout zasnoubení Eleanor a lorda Petera, nakazil se sir Richard morovou nákazou.

Lady Anne z Develishe (28), vzdělaná, sečtělá a zručná v léčitelství, po svatbě opustila klášter a následuje učení Krista, ne církve. Od chvíle, kdy přišla na Develish, se snažila pomocí vzdělání a péče vylepšit zdraví, životy a vědomosti svých nevolníků. V přímém rozporu s učením církve je shromáždila za vodním příkopem a spálila most, aby je chránila a zabránila nakaženým lidem ve vstupu; to zahrnovalo i jejího manžela, který zemřel v nevolnické vesnici. Tím si sice znepřátelila správce sira Richarda, jeho dceru a jeho kněze, ale získala vděk a věrnost svých poddaných. Po smrti sira Richarda převzala vládu nad Develishem.

Lady Eleanor z Develishe (14), jediné dítě sira Richarda a adoptovaná dcera lady Anne. Neznala okolnosti svého početí, takže zbožňovala otce, který ji rozmazloval, a nenáviděla matku, která se ji snažila vychovávat. Vždy byla tvrdohlavá a krutá a záchvaty jejího vzteku se zhoršily po smrti jejího otce, a když se dozvěděla, že lady Anne není její biologická matka, zřekla se jí jako kacířky.

Lord Bourne (více než 60), královský pokladník z Wiltshiru, který s pomocí jedenácti ozbrojenců drancuje dorseteshireské zlato. Při první návštěvě Develishe nechal spálit vesnici; při druhé se nevolníci jeho pokusu o vstup na panství postavili a on přísahal, že se pomstí.

Svobodní muži

Otec Anselm (více než 60), opilý kněz. S lady Anne si vzájemně nedůvěřují. Ona zpochybňuje jeho kněžské schopnosti, on je přesvědčen o jejím kacířství. Lady Anne mu nemůže zapomenout, že očistil sira Richarda ze surového znásilnění desetileté Abigail Startoutové v roce 1338, po němž dívka zemřela na vnitřní zranění a ztrátu krve.

Hugh de Courtesmain (29), obojetný normanský správce panství, jehož sir Richard najal, aby od nevolníků vybíral vyšší daně. Přišel na Develish na doporučení sestry sira Richarda, lady Beatrix z Foxcote, která chválila jeho nadšení při bičování dlužníků. Pro svou aroganci a krátkou dobu, která uplynula od jeho příjezdu do doby, než zemřel sir Richard, se zničehonic po převzetí moci lady Anne octl na panství bez přátel a spojenců. Přišel o své postavení správce a hluboce pohrdal Thaddeusem Thurkellem, který jeho povinnosti převzal, takže se snažil využít Eleanořiny nenávisti vůči lady Anne a Thaddeusi Thurkellovi k tomu, aby ztracenou moc získal zpět.

Nevolníci

Thaddeus Thurkell (21), otrok, narozený mimo manželský svazek, kterého nenávidí manžel jeho matky. Je tmavovlasý, má snědou pokožku a je o hlavu vyšší než ostatní místní muži. Zřídkakdy promluví a projevuje úctu jen vůči lady Anne, která ho více než deset let učila a po smrti sira Richarda ho jmenovala správcem panství. Je chytrý, sečtělý a vzdělaný stejně jako ona, projevuje jí neochvějnou věrnost a oddanost a společně se snaží chránit Develish, zatímco za vodním příkopem řádí morová nákaza. Jejich snaha je ohrožena, když Thaddeus objeví tělo svého nevlastního bratra Jacoba, zavražděného bodnou ranou v hrudi. Má za to, že pachatelem je lady Eleanor, která bude chtít obvinit syny starších nevolníků, přesvědčí lady Anne, že šlo o nehodu, a bez jejího vědomí odvádí chlapce z panství. Zanechá pro lady Anne dopis, v němž vysvětluje jejich nepřítomnost potřebou doplnit před příchodem zimy docházející zásoby panství.

Eva Thurkellová (37), matka Thaddeuse, svému synovi klade za vinu hněv vlastního manžela, který s hněvem snáší manželství s nevěrnou ženou z jiného panství. Když lady Anne jmenuje Thaddeuse novým správcem a Eva odhaluje tajemství, která před ní její syn měl (zejména proto, že obdivoval lady Anne), začne na mladší ženu žárlit.

Will Thurkell (44), agresivní surovec, kterého přivádí k zuřivému šílenství skutečnost, že je nemanželský syn neznámého muže chytřejší než on. Stejně jako jeho manželka hluboce pohrdá vzděláním a podporou, jež lady Anne poskytla Thaddeusovi, a pomáhá Evě v pokusech ho připravit o místo správce.

Gyles Startout (48), anglický nevolník, který byl povýšen do postavení placeného bojovníka v doprovodu sira Richarda v roce 1338 poté, co lady Anne svého manžela přinutila, aby ho odškodnil za smrt jeho dcery Abigail. Kvůli tomuto povýšení musí svého nenáviděného pána doprovázet na jeho cestách, a on po návratu vždy lady Anne informuje o všem, co viděl. Jako jediný člověk přežil nešťastnou výpravu sira Richarda do Bradmayne, a než mu lady Anne dovolí překročit vodní příkop, musí strávit celých čtrnáct dní na jeho druhém břehu. Později je jmenován kapitánem a cvičí všechny muže na Develishi v používání zbraní, aby mohli bránit panství před útokem.

John Trueblood, James Buckler, Adam Catchpole a Alleyn Startout (Gylesův bratr) jsou vůdci nevolníků a členové rady lady Anne.

Martha Startoutová (manželka Gylese) a Clara Truebloodová (manželka Johna), vůdkyně služebných v panském sídle.

Isabella Startoutová (13), dcera Gylese a Marthy Startoutových a mladší sestra Abigail, je komorná lady Anne a lady Eleanor. Když si Lady Anne všimne její chytrosti, učí ji číst a psát, a ona obratem tyto dovednosti předává dalšímu služebnictvu. Náklonnost lady Anne ale vyvolá žárlivost Eleanor. Během posledních kapitol knihy Poslední hodiny Eleanor Isabellu uvězní ve svém pokoji a mučí ji; lady Anne ale přijde dívce na pomoc.

Robert Startout (11), syn Alleyna a Susan Startoutových, bratranec Isabelly a synovec Gylese. Když nevolníci soudí lady Eleanor za to, jak ublížila Isabelle, promluví v její prospěch, protože k ní cítí lítost. Isabella, která ví, proč je její mladá paní tak rozrušená, jeho obhajobu oceňuje.

Pět mladých mužů, kteří opustili panství s Thaddeusem

Naivní a znudění mladíci se lehko nechali nalákat na tajné úkoly, které jim dávala Eleanor v kostele. Nezajímaly je její motivy, když se podřídili jejím sexuálním hrám a nechali se vtáhnout do smrti Jacoba. Přestože tvrdí, že jsou nevinní, nepochybují ani minutu o tom, že je hodlá obvinit. Nejdřív nechtějí panství pod Thaddeusovým vedením opustit, ale později se rozhodnou aktivně zapojit do hledání zásob pro Develish.

Ian a Olyver Startoutovi (15), jednovaječná dvojčata, synové Gylese a Marthy Startoutových a starší bratři Isabelly. Ian je rozený vůdce; Olyver ho následuje.

Edmund Trueblood (15), syn Johna a Clary Truebloodových. Na konci knihy Poslední hodiny odhaluje Thaddeusovi tajemství Eleanořina původu – sám je zná díky své matce, která poté, co se dívka přistěhovala na Develish, sloužila jako její kojná.

Peter Catchpole (16), syn Adama a Rosy Catchpoleových. Tento rozený lenoch dokáže poslouchat Thaddeuse lépe než vlastního otce, ale ve své snaze dokázat svou nevinu a dospělost není zdaleka tak horlivý jako jeho přátelé.

Joshua Buckler (15), syn Jamese a Jenny Bucklerových má ze všech mladíků nejméně sebedůvěry. Jistou smělost mu dá to, že mu Thaddeus svěří dohled nad sedmi loveckými psy, které společně našli na opuštěném panství.

PODZIM A ZIMA 1348

(VÝŇATEK ZE SOUKROMÉHO DENÍKU UDRŽOVANÉHO LADY ANNE Z DEVELISHE)

Noc na jedenáctého září 1348

Až otočím přesýpací hodiny, bude to znamenat příchod půlnoci a začátek nového dne. Přesto se ale k tomu pohybu necítím připravena. Jakmile se to jednou stane, nebude to možné vzít zpět a veškerá vina bude na mně. Měla jsem být Eleanor lepší matkou, protože jsem lépe než kdokoli jiný znala odpornost povahy jejího otce. Naslouchala by mi ale, kdybych ji varovala před jeho nepřirozenou láskou? A bude mi naslouchat nyní?

Musím s touto nerozhodností skoncovat. I přes kruté rány, které jí Eleanor zasadila, mě přišla Isabella Startoutová požádat o pomoc pro mou dceru, a sladká velkorysost této dívky by mě měla vést k rozhodnutí. Hluboko v srdci vím, že musím jednat. Nečinnost by byla zradou na dívce, kterou jsem všechny ty roky označovala za svou dceru.

Bůh mi odpustí. Rozhodně dokážu snášet Eleanořinu nenávist lehčeji, než by ona snášela řeči o incestu v případě, že by se toto nelegitimní dítě narodilo.

Mea culpa.

Jedna

Develish, Dorseteshire

Když se lady Anne rozloučila s Eleanor a vystoupila z nevolnické chatrče, připadalo jí, jako by noc byla temnější. Možná se zdržela déle, než jí připadalo, když svou dceru navštívila, aby ji přesvědčila o drsných důsledcích rozhodnutí, před kterým stála. Když byl měsíc schovaný za mraky, čas se odhadoval jen těžce. Přitáhla si na ochranu před zvedajícím se větrem plášť těsněji k tělu a vyrazila naslepo směrem k budově panství. Tma úplně skrývala kostel za jejími zády; záře šesti svíček, které každý večer stavěla rozsvícené do okna svého pokoje, vedoucího na jih, byla přes okenice nad nádvořím sotva patrná. Jejich teplé světlo byla jediná viditelná věc v naprosté temnotě.

O její návštěvě věděl jen John Trueblood, který jí otevřel zámek na dveřích Eleanořina vězení. Nepochybovala o tom, že se o její návštěvě zmíní Claře, ale doufala, že si budou myslet, že ji k noční návštěvě přinutil zármutek nad tím, že se jí adoptovaná dcera zřekla. John si nepochybně všiml smutku na její tváři, když odcházela; rozpačitě a neohrabaně ji poplácal po paži a prosil ji, aby si tolik nebrala k srdci zlostná slova, která od lady Eleanor dnes odpoledne slyšela. Jakmile přejde dívčino záhadné šílenství, uvědomí si, kdo je její opravdová matka. Lady Anne mu za tato slova poděkovala, ale když vykročila směrem zpátky k domu, slzy jí zamlžily celý svět. Pochybovala o tom, že Eleanor pochopí, že výtažek z anděliky, pelyňku a poleje jí dala z lásky, ne z nenávisti.

Nechala dívku o samotě, aby se sama rozhodla, zda projímadlo užije. Pokud Eleanor dojde k názoru, že si dítě nechá, bude muset žít se všemi důsledky, protože lady Anne ji nedokáže bránit před řečmi, které její zvětšující se břicho vyvolá. Varovala Eleanor před tím, aby opakovala lži ohledně toho, jak byla znásilněna pěti nevolnickými chlapci, které říkala Isabelle, protože pravda vyjde najevo okamžitě, jakmile se dítě narodí. Každá žena na Develishi, která na pouhý okamžik zahlédne rysy novorozence, pak dokáže uhádnout jeho skutečného zploditele, a každá žena si dokáže zpětně spočítat, že sir Richard – vlastní otec dívky – byl v době početí stále ještě na svém panství. Sice už byl mrtvý, ale i tak mohl zničit všechny šance na bezúhonný život, který by dívka mohla mít.

Lady Anne tiše kráčela směrem k nádvoří a dělala vše pro to, aby ji nikdo neviděl přicházet směrem od Eleanořina vězení, ale pod podrážkou boty jí zavrzalo pár kamínků a srdce se jí na okamžik zastavilo, když jí světlo z rychle otevřeného a zase zavřeného stínítka lampy krátce dopadlo na tvář. Vzhledem k tomu, že se měsíc skrýval za těžkými mraky, netušila, kdo na ni čeká, dokud nepoznala hlas Roberta Startouta. A chlapcův hlas zněl vyděšeně. „Ah, paní, paní,“ vyhrkl. „Strýc Gyles tě potřebuje. Poslal do tvého pokoje matku, ale ta tě nemohla nikde najít – a nemohla tě najít nikde jinde.“

Položila mu ruku na tvář. „Jsem tady, Roberte. Kde je tvůj strýc?“ Chlapec ji chytl za ruku a pobídl ji směrem k vodnímu příkopu.

„Na stráži na severním schodu, paní. Přes kopce na jihu přišli banditi. Otec a pan Catchpole říkají, že obcházejí údolí, aby nás obklíčili ze všech stran.“

Trvalo několik dlouhých vteřin, než si lady Anne vůbec uvědomila důležitost této zprávy. Měla hlavu tak plnou Eleanořiných potíží, že jí nedocházelo, že se odněkud mohou vynořit ještě horší problémy. Na okamžik málem ztratila krok. „Bandité?“ opakovala.

„Ano, paní. Otec hlídá východní schod, odkud je výhled na silnici, a viděl zhruba před půlhodinou spoustu mužů; a viděl je i pan Catchpole, který je na jižním schodu.“ Robert si s úlevou oddechl, když směrem k nim vykročil temný stín. „Strýc ti to všechno dokáže vyložit lépe než já.“

Gyles kývnutím pozdravil lady Anne a položil Robertovi ruku na rameno, aby ho uklidnil. „Neplaš se, dokud nemusíš,“ řekl chlapci.

„Chceš být znovu můj posel? Tak počkej u opěrné zdi, dokud ti nedám signál. Až hvízdnu, tak sebereš muže a pošleš mi je sem. Musí si donést všechny zbraně, které najdou, a musí sem dorazit bez luceren nebo svíček. Rozuměl jsi?“

Lady Anne počkala, dokud chlapec nebude z doslechu. Pro náhlý záchvat paniky skoro ani nedokázala dýchat. „Je to pravda, Gylesi?“

„Je to pravda, paní. Alleyn s Adamem tvrdí, že ví, co viděli. Od chvíle, co viděli na silnici jižně od nás záblesk pochodně, jsou neobvykle pozorní. To světlo netrvalo déle než několik vteřin, ale bylo v něm prý jasně vidět srocené muže. Potvrzuje to to, čeho jsme se vždycky báli nejvíc – nevolnickou armádu, která hledá jídlo.“ Položil jí ruku pod loket, aby ji podepřel. „Největší výhrou by pro nás teď byl déšť. Pokud nám Bůh sešle pořádnou průtrž mračen, nedokážou nás zapálit.“

„A když nám nesešle nic?“

„Musíme bojovat, i když je otázka, jak moc naši lidé budou chtít zabíjet Angličany. Obávám se, že pokud uslyší prosit o pomoc hlas v dorseteshireském dialektu, tak zaváhají.“ Cítil, jak jejím tělem proběhlo zachvění strachu. „Musíš být odvážná, paní. Jestli naši lidé uvidí, že se bojíš, tak ztratí odvahu také.“

Chtěl toho po ní příliš. „Ale já nejsem odvážná,“ zašeptala. „Všechna odvaha, kterou jsem kdy měla, je pryč. Myslela jsem si, že úlohu lenní paní dokážu hrát, ale pletla jsem se. Nedokážu prostě unést všechny ty těžkosti, které mi tohle postavení nakládá na ramena.“

Gyles nepochyboval o tom, že pravým důvodem úzkosti lady Anne je Eleanor, a bez servítků dívku v duchu proklel. Jako by jí nestačila bolest, kterou způsobila Isabelle. Musela kromě toho zničit i všechny lidi na Develishi tím, že zničila jejich paní. Beze slov objal lady Anne kolem pasu a přitáhl ji k sobě se stejnou něžností jako vlastní dceru, aniž by ho napadlo uvažovat o nepřístojnosti takového gesta.

„Pamatuji si, když jsi přišla jako mladá nevěsta poprvé na Develish,“ řekl jí laskavě. „Byla jsi sotva starší, než je moje Isabella teď. Všichni jsme byli tehdy předvoláni na nádvoří, abychom sledovali bičování, a já si vzpomínám na výraz, který jsi měla v očích, když jsi vystoupila z vozu a viděla toho chudáka, který dostával rány bičem za trest. Věděl jsem, že jsi náš přítel. Během dvou měsíců brutální bičování skončila, protože jsi na sebe vzala všechen vztek sira Richarda. Copak chceš dnes večer ukázat menší dávku odvahy před bandou otrhaných zlodějů?“

Lady Anne si zvedla okraj kápě na čelo. Poslední muž, který ji takhle objímal, byl její otec. Rozechvěle se nadechla a zvedla hlavu.

„Udělám, co bude v mých silách, Gylesi. Řekni mi, co potřebuješ, a já to zařídím.“

Gyles v ní věřil tolik, že o ní nepochyboval ani na okamžik. „Pomoz Robertovi vzbudit všechny v domě a pak se uvnitř zabarikáduj s ženami a dětmi. Našim mužům se bude bojovat lépe, když budou vědět, že jsou jejich rodiny v bezpečí.“ Podíval se přimhouřenýma očima přes vodní příkop, ale dešťové mraky houstly tak rychle, že už neviděl ani na cestu k vesnici, ani na prostor, který se podél ní rozkládal. „Dokud nezačne svítat, tak neuvidíš, jestli jsme uspěli, nebo ne, takže musíš nechat dveře za všech okolností zavřené. V takové temnotě nepoznáš jednoho dorseteshireského nevolníka od druhého.“

Lady Anne se s ním nedohadovala. Věděl stejně dobře jako ona, že v takovém případě nepoznají přítele od nepřítele ani jejich muži. Boj naslepo byl samozřejmě šílená představa, ale co mohli dělat jiného? Pokud padnou zdi Develishe, budoucnost přestane existovat pro všechny. Tiše se modlila o to, aby se Alleyn s Adamem mýlili, ale veškerou naději zničilo světlo, malé, jako jiskra z ohně, které se zničehonic objevilo v temnotě před nimi. Podle směru se zdálo, že se nachází na okraji vesnice, a zatímco je sledovali, rostlo jim před očima, jak se jeho zdroj přibližoval.

„Co to je?“ zašeptala.

„Zapálená pochodeň, paní.“

„Kdo ji nese?“

Table of Contents

Místa, lidé a události z knihy Poslední hodiny

PODZIM A ZIMA 1348

Jedna