Copyright © Carol Anne Davis, 2016

Translation © Zdík Dušek, 2019

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu MASKING EVIL

přeložil Zdík Dušek

Redakční úprava Lukáš Foldyna

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek, 2020

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7633-155-6

Ianovi

1957–2009

Úvod

Co přivede přívětivého bankovního úředníka k tomu, aby unášel malá děvčata? Co pudí jáhna k tomu, aby využíval a vraždil prostitutky? Proč uznávaný pilot aerolinek ubije manželku k smrti? Všichni muži i ženy, jejichž profily najdete na následujících stránkách, měli dobrá zaměstnání – jsou mezi nimi lékaři, duchovní, kriminalisté, policisté a učitelé –, ale všichni se dopustili zločinů. Většina spáchala vraždu, s výjimkou dvou z nich, kteří se spokojili s opakovaným extrémním zneužíváním dětí. Mladší vrazi byli vzorní žáci, u nichž okolí předpokládalo, že mají velikou šanci v životě uspět.

Kriminologové dříve vnímali násilí jako akt frustrace, často vyplývající z neschopnosti vyjádřit silné emoce – proto nezaměstnaný mladík napadne svou přítelkyni, nebo opilecký povaleč tluče svoje rozjívené děti. Zároveň věřili, že si osoby, které nemají v zaměstnání žádný vliv, chladí ve svém volnu žáhu na slabších obětech.

Takový názor při prvním pohledu na nejodpornější zločiny nedávné minulosti zdánlivě obstojí. Raymond Morris, o němž jsem psala v jedné ze svých dřívějších knih, si připadal při své práci v továrně ponižován, a tak ráno odcházel z domova v obleku a lhal příbuzným i sousedům o tom, kde pracuje. Jeho vztek pak vzkypěl a z Morrise se stal vražedný pedofil. Obdobně Peter Sutcliffe, Yorkshirský rozparovač s mnoha oběťmi, byl přesvědčen, že je příliš chytrý na to, aby řídil nákladní auto, a měl na své kabině ceduli s nápisem, že se uvnitř skrývá génius. Vřesovištní vrah Ian Brady se vnímal jako intelektuál a hnusil si práci úředníka, zatímco dělník Fred West vykládal každému, kdo byl ochotný ho poslouchat, že je školený potratář.

Na zaměstnání těchto mužů nebylo nic špatného, ale sami sebe brali jako nadřazené ostatním a vybíjeli si část frustrace v čím dál patologičtějším sexuálním životě. Navíc zjistili, že sledování obětí jim přináší vzrušení, které jim v pracovní době od devíti do pěti prostě chybělo.

Pachatelé v této knize zhruba spadají do několika kategorií. Zaprvé jsou tu kořistnické osobnosti, které už od mládí věděly, že chtějí sexuálně obtěžovat ženy či děti, a vstoupily mezi duchovní v naději, že tak získají celoživotní morální oporu. Jenže nezískali. Jiní z těchto emocionálně narušených lidí nastoupili k policii, protože doufali, že se z nich stanou mimořádně dobří lidé. Další policisté, jako sadistický Gerard Schaefer nebo misogynní Craig Peyer, schválně vstoupili do sboru, aby lákali mladé ženy do svých smrtících pastí.

Někteří ze zde popisovaných pachatelů spadají do kategorie inteligentních lidí, které zásadně narušilo dětství. Ačkoliv si našli vážená místa od církevní organizátorky po právníka z Ivy League, v nitru zůstávali zlostnými a zanedbávanými dětmi s řadou neuspokojených potřeb.

Jedním z motivů, které se v knize objevují, je chamtivost, zejména v případě ďábelské profesionální pěstounky Eunice Spryové, která nechávala jednu z dívek ve svém opatrovnictví na kolečkovém křesle, ačkoliv uměla chodit, jen aby získala další dávky. Druhou pohnutkou byl sadismus. Chamtivost motivovala i policistku Antoinette Frankovou, která proměnila vzkvétající rodinnou restauraci v jatka, aby ukradla denní tržbu.

Svou roli sehrál i strach, jak dokazuje případ agenta FBI Marka Putnama, v zásadě slušného člověka, který přehnaně reagoval na výhrůžku milenky, že poví jeho manželce a zaměstnavateli o jejich vztahu, a zavraždil ji. Strach rovněž ovlivnil Stevena Riose, který se bál, že jeho milenec prozradí manželce, jaké jsou jeho skutečné sexuální preference, a obavy představovaly hlavní motiv Donnyho Tisona, studenta trestního práva, který pomohl svému otci, známému vrahovi, v úniku z vězení, protože se bál, že pokud jeho otec zůstane za mřížemi, stane se obětí jiného vězně.

Za několika vraždami stála extrémní žárlivost, konkrétně za zločiny Johna Tannera a Jean Harrisové, citlivých milovníků knih – na opačných koncích věkové škály –, kteří zavraždili své partnery. Šílenství zase motivovalo lékaře, jenž se přidal k náboženskému kultu a změnil se ve zpola vyhladovělého blázna, který se připravoval na přežití apokalypsy, a prohlubující se duševní choroba přivedla cokevilleského šerifa Davida Younga k tomu, aby plánoval vybití celé školy dětí ve Wyomingu.

Ačkoliv si někteří ze sadistických dospělých vrahů zasluhují zemřít za mřížemi (a řada z těchto sériových vrahů už za nimi zemřela), tato kniha není prosta naděje: dva z nejmladších vrahů – a agent FBI ve středním věku – byli propuštěni a pokračují v úspěšných životech v novém prostředí. Jiní v patřičnou dobu získají možnost propuštění, ačkoliv jen čas odpoví na otázku, zda si zaslouží druhou šanci.

1

Zástupce šerifa Gerard Schaefer

Ačkoliv se chtěl stát duchovním, a když byl odmítnut, nastoupil u policie, stal se Gerard Schaefer jedním z nejsadističtějších sériových vrahů v Americe.

Mládí

Gerard John Schaefer se narodil 25. března 1946 Doris a Gerardu Schaeferovým. Byl jejich prvorozeným potomkem a rodiče pak ještě měli děvče a druhého chlapce. Rodina původně žila ve Wisconsinu, ale ještě když byly děti malé, přestěhovala se do Georgie.

Schaeferovi byli oddaní římští katolíci a posílali děti do katolických škol. Není známo, jestli tam byl Gerard nešťastný, ale rozhodně byl nešťastný doma – měl silný dojem, že otec, obchodní cestující, dává přednost jeho sestře Saře. Jako dvanáctiletý začal Gerard nosit její prádlo – chlapci, kterým chybí láska, často nosí matčino spodní prádlo, aby si jí připadali nablízku, takže oblékání sestřiných kalhotek mohlo být variantou tohoto zvyku.

Mladý chlapec se nějak dozvěděl o autoerotickém dušení, bral si do místního lesa provaz, zpola se věšel a přitom masturboval. To je ve dvanácti letech nezvykle brzy, takže je pravděpodobné, že mu o tomto masochistickém aktu řekl nějaký dospělý.

Když mu bylo šestnáct, jeho rodina se přestěhovala do Fort Lauderdale na Floridě a Gerard opět nastoupil do katolické školy, kam však nezapadl – byl vnímán jako odlišný od ostatních, zejména když si dovolil pochybovat o náboženské doktríně. Měl IQ 130, což ho řadilo do horních pěti procent populace, a zvídavou mysl. Stal se nuceným samotářem (v protikladu ke spokojeným dobrovolným samotářům, kteří dávají přednost samotě) a o víkendech chodil do Everglades, kde se věnoval sportovnímu lovu zvířat. V osmnácti měl krátce přítelkyni – byl pohledný, měl přátelský a upřímný obličej –, které se svěřil, že rád potají pozoruje sousedku Leigh Hainlineovou, když se opaluje nahá. Poznamenal k tomu, že si Leigh Hainlineová koleduje o znásilnění. S tajným šmírováním pokračoval i nadále – nahlížel jí do okna ložnice, když se svlékala, a špehoval i jednu ze svých kamarádek.

Po odchodu ze školy se rozhodl, že se stane knězem, ale byl odmítnut a následně se s církví rozešel. Začal psát, ale jeho učitele poplašilo, že v mnoha Gerardových příbězích dochází k vraždám mladých žen. Školnímu psychologovi Schaefer přiznal, že si představuje, jak kuchá zvířata a przní jejich mrtvoly, a že touží vstoupit do armády, aby mohl zabíjet lidi. Nespáchal však žádný zločin a nebyl poslán na intenzivnější psychoterapii. Popravdě, jeho fantazie byly tou dobou už tak pevně zakotveny, že by mu patrně žádná psychoterapie nepomohla.

Vystudoval obchodní školu, po jejímž absolvování se přihlásil na pedagogický kurz, aby mohl učit – děsivá představa vzhledem k tomu, že byl posedlý myšlenkami na věšení teenagerek a znásilňování jejich mrtvol. Neuspěl však u přípravných zkoušek a obdržel povolávací rozkaz do vietnamské války. Při odvodu měl na sobě ženské spodní prádlo – možná věděl, že se na to během zdravotní prohlídky přijde, a psychiatrické vyšetření odhalilo, že je labilní, a tudíž ke službě nezpůsobilý. Podle svých pozdějších slov se odvodu schválně vyhnul tím, že řekl psychiatrovi, že uvažuje o sebevraždě.

První neúspěšné manželství

Téhož roku 1968 se jeho rodiče rozvedli a Gerard začal v létě chodit s dívkou jménem Martha. Vzali se v prosinci (labilní muži často naléhají na rychlý sňatek, protože si uvědomují, že dlouhodobě nedokážou zachovat zdání normality) a Gerard se vrátil ke studiu pedagogiky, ale při praxi na různých středních školách v roce 1969 se nevhodně choval ke studentkám a byl požádán, aby odešel.

Nadále cítil zášť vůči přelétavým ženám a stěžoval si svým známým, že jeho sousedka Leigh Hainlineová je děvka a nechová se jako slušná katolická žena. Osmého září 1969 ji navštívil a od té doby ji už nikdo nespatřil živou. Nebylo jasné, jestli neutekla, protože předtím vyhrožovala manželovi, že ho opustí s rodinným přítelem. Později však byl v domě, kde bydlel Gerard Schaefer s matkou a manželkou Marthou, nalezen její medailónek spolu s trofejemi dalších obětí: schovával si všechno možné od cestovních pasů po deníky. (Leighina lebka byla nalezena o devět let později, ale identifikována až v roce 2004.)

Později v roce 1969 byly devítiletá Peggy Rahnová a osmiletá Wendy Stevensonová viděny s mladíkem podobným Gerardu Schaeferovi – obě následně zmizely a už je nikdy nikdo neviděl. Schaefer se nějakou dobu poté svěřil své přítelkyni, že obě děti zavraždil a snědl – usmažil si prý kusy jejich masa s pepřem a cibulí – a psal povídky o tom, jak snadné je ukrýt těla v lesích nebo na staveništích. (Mnohem později ve vězení, snad aby se vyhnul nálepce pedofila, tvrdil, že ani jedno dítě sexuálně nezneužil a že jen chtěl zjistit, jaké to je jíst lidské maso, protože četl o činech kanibalského sériového vraha Alberta Fishe.)

Následující rok Martha požádala o rozvod a Gerard odjel do zahraničí – do Evropy a severní Afriky, aby změnil působiště. Později řekl vyšetřovatelům, že během cest zabíjel mladé dívky. Tehdy byl autostop zcela běžný a děvčata často cestovala s kamarády, takže trvalo několik měsíců, než bylo oznámeno, že se pohřešují, a tou dobou už stopa vychladla.

Druhé manželství

Po návratu do Států začal pracovat v ostraze a brzy se oženil s Teresou, která byla o několik let mladší než on. Přijali ho do policejního sboru ve Wilton Manors, ale roku 1972 se po hádce s policejním velitelem pokusil nechat přeložit do Broward County. Neuspěl při psychologických testech, a byl tedy okamžitě odmítnut. Jednoduše ale padělal doporučovací dopis, odnesl ho do Martin County a stal se zástupcem šerifa. Miloval moc, kterou mu nové postavení skýtalo.

Dvacátého prvního července 1972, měsíc po nástupu na nové místo, jel ve svém policejním voze, když tu spatřil dvě stopující dívky, osmnáctiletou Nancy Trotterovou a její devatenáctiletou kamarádku Pamelu Wellsovou. Zavezl je na pláž a slíbil, že je nazítří vezme zpátky. Mírně jim domluvil, že stopovat cizince je nebezpečné, a dívky byly rády, že jsou nyní v bezpečí.

Následující den, v sobotu, je opět vyzvedl a nabídl se, že jim ukáže historický památník v odlehlé oblasti Martin County. V lese jim však přikázal vystoupit, obě spoutal, uvázal Nancy kolem krku provaz a připevnil ho ke stromu. Postavil ji na vyvýšený kořen a vysvětlil jí, že pokud ztratí rovnováhu, oběsí se. Pamelu přivázal k jinému stromu a odjel, protože ho vysílačkou volali do práce. Obě dívky varoval, ať se nehýbají, a řekl jim, že se vrátí.

Nancy se naštěstí osvobodila ze smyčky a bez sebe strachy doběhla k silnici, kde zastavila vůz. Byla přivolána policie a ta osvobodila i stejně vyděšenou Pamelu. Když se Schaefer vrátil na místo činu, zjistil, že obě oběti zmizely, a pochopil, že jistě nahlásily pokus o vraždu policii. Odjel zpátky na ústředí a řekl svým nadřízeným, že oběšení dívek jen předstíral, aby je vyděsil, protože se smály, když je varoval před nebezpečím stopu. Připustil, že zašel příliš daleko.

Byl propuštěn a obviněn z nezákonného věznění a násilného přepadení, ale po dvou měsících složil kauci a čekal na svůj proces na svobodě. Je možné, že se mu dostalo mírnějšího zacházení, protože pracoval u policie. Bývalý zástupce šerifa zřejmě tušil, že půjde na dlouhou dobu za mříže, takže neměl co ztratit a pokračoval v uskutečňování svých fantazií.

Vražedné řádění

Dvacátého sedmého září 1972 se Gerard seznámil se sedmnáctiletou Susan Placeovou a šestnáctiletou Georgií Jessupovou, kterým se představil jako Jerry. Susan řekla matce, že ho potkala na pláži a že je tam ještě tentýž den znovu zaveze. Paní Placeové se ten muž nelíbil a zapsala si poznávací značku jeho auta, ale obě teenagerky trvaly na tom, že s ním pojedou – od té doby je nikdo neviděl živé. (O šest měsíců později byla jejich těla, přeřezaná na dvě poloviny, nalezena zčásti pohřbená v Blind Creeku. K Schaeferovým fantaziím patřilo rozřezávání a bylo o něm známo, že vlastní extrémně ostré nože.)

Dvacátého třetího října 1972 zmizela dvě čtrnáctiletá děvčata, která jela stopem na nákupy. Ostatky Elsie Farmerové byly objeveny příští rok na staveništi blízko školního kampusu a její šperky se našly v domově Gerarda Schaefera. Tělo její kamarádky Mary Briscolinové bylo nalezeno na staveništi o měsíc později. Rozklad těl pokročil natolik, že nebylo možno určit příčinu smrti, a identifikace proběhla jen na základě zubařských záznamů. Schaefer se později k oběma vraždám přiznal.

V prosinci byl zdiskreditovaný zástupce šerifa souzen za nezákonné uvěznění Nancy Trotterové a Pamely Wellsové, ale dostal pouze šestiměsíční podmínku, protože soudce uvěřil jeho verzi, že se jen snažil dívky přesvědčit, aby už nejezdily stopem. Soud mu sdělil, že se zachoval jako hlupák – což bylo opravdu vyjádření roku. Manželka a matka stály při něm a soudce ho bral jako v zásadě slušného člověka, který zkrátka udělal chybu. Schaefer tak mohl na svobodě pokračovat ve svém vražedném řádění…

Osmého ledna 1973 zmizely dvě devatenáctileté dívky, když jely stopem z Iowy na Floridu. Řidičské průkazy Colette Goodenoughové a Barbary Wilcoxové se později našly v domově Gerarda Schaefera spolu s několika Colettinými zuby. (Kosterní pozůstatky byly objeveny roku 1977 v lese u floridského Port St Lucie.)

Vyšetřovatelé, poplašení množstvím zmizelých stopařek, obrátili pozornost na Schaefera a prohlídka domu jeho matky odhalila kufr s fotografiemi mrtvých obětí včetně jednoho snímku nahého mrtvého muže. Řada těl byla zohavena a bývalý policista si nechal na památku několik kostí. Kromě toho našli kriminalisté i jeho povídky inspirované skutečnými vraždami a nákresy oběšených žen. Navíc si vystřihoval fotografie žen z novin a časopisů a kreslil jim kolem krku smyčky.

Schaefer byl zatčen a souzen za vraždy Susan Placeové a Georgie Jessupové. Paní Lucille Placeová, Susanina matka, identifikovala Schaefera jako muže, který odvezl obě teenagerky, a v Schaeferově domě byla nalezena Georgiina kabelka – Schaefer v ní měl zbraň a munici. Policie se rozhodla soustředit na tento případ, protože důkazy byly velice přesvědčivé.

Bývalého policistu dostihla i jeho vlastní slova, protože napsal esej o tom, jak člověku může projít vražda, ve kterém líčil, jak oběť mučit, utáhnout jí kolem krku smyčku, oběsit ji a zbavit se těla. Napsal také, že je dobrý nápad unést dvě ženy najednou, protože ve dvojici si nebudou dávat takový pozor, a že ho bavilo nutit jednu dívku ubližovat druhé nebo ji i zabít, aby oddálila vlastní mučení a smrt.

Po přelíčení, které proběhlo na Floridě v říjnu 1973, porota vyřkla verdikt „vinen“ a Schaefer byl odsouzen na doživotí, načež mu druhá manželka předala žádost o rozvod, rychle se s ním rozvedla a brzy si vzala jeho obhájce. Schaefer si začal dopisovat s jednou Filipínkou a během pobytu ve vězení si ji vzal, ale jakmile žena získala zelenou kartu, rozvedla se s ním i ona. Roky ubíhaly pomalu a Schaefer se velice, převelice nudil.

V roce 1983 nabídl vyšetřovatelům, že jim na Floridě ukáže místa 34 vražd, aby mohli uzavřít případy pohřešovaných osob, ale ti jeho nabídku odmítli. Nadále úřady obtěžoval, podával neopodstatněné žaloby na věznici a různé autory píšící o skutečných kriminálních případech, kteří ho označovali za sériového vraha. Do vnějšího světa sice hlásal svou nevinu, ostatním vězňům se však svými mnoha zločiny chlubil.

Život v číslech

Ve vězení Starke na Floridě se Schaefer spřátelil se sériovým vrahem Tedem Bundym, nechvalně proslulým nekrofilem. Bundy zabil třiatřicet žen, zatímco Schaefer byl podezřelý z toho, že jich zavraždil třicet čtyři. Mezi Schaeferovy oběti údajně patřily jedna osmiletá a jedna devítiletá dívenka, zatímco Bundy zavraždil dvanáctiletou, takže jejich činy si v mnohém odpovídaly. Schaefera rozrušilo, když Bundyho popravili na elektrickém křesle, ale téhož roku zahájil nový románek s bývalou přítelkyní poté, co mu napsala a on jí nadšeně odpověděl.

Byl odhodlaný udržet se v povědomí veřejnosti a podařilo se mu vydat dvě knihy svých povídek a navázat kontakt s úřadem pohřešovaných osob, kterému nabídl, že ukáže, za které z pohřešovaných žen je odpovědný. Dodal, že byl spojován se sto sedmdesáti oběťmi, ale nalezeno bylo jen šest těl.

Jako arogantní a nepřátelský člověk nebyl u spoluvězňů oblíbený – považovali ho za práskače, který na ně donáší dozorcům výměnou za protislužby, a jako bývalého policistu a zástupce šerifa ho nenáviděli ještě víc.

Kvůli špatné pověsti na něj ostatní vězni často házeli odpadky, ale 3. prosince 1995 jeden z jeho nepřátel zašel ještě dál: vstoupil do jeho cely a více než čtyřicetkrát ho bodl provizorním nožem. Vrah Vincent Rivera, který už seděl za dvojitou vraždu, Schaeferovi navíc vydloubl oči.

Schaeferova smrt bohužel znamenala, že rodiny mnoha pohřešovaných žen na Floridě ztratily možnost zjistit, jestli tento zvrácený policista byl odpovědný za smrt jejich blízkých, a většina z nich hledá odpovědi dodnes.

2

Jáhen Sam Smithers

Mezi vrahy, o nichž pojednává tato kniha, najdeme hasiče i duchovní, a sexuální vrah Sam Smithers byl oboje.

Dokonalý manžel

Všichni říkali, že jáhen Samuel Smithers je velice příjemný chlapík, rodinný typ a dobrý správce První baptistické církve ve floridském Plant City. Tedy – všichni kromě mladých žen, které s ním musely trávit čas o samotě. Uváděl řadu atraktivních mladých farnic do rozpaků a děsil je otevřenými sexuálními poznámkami o jejich tělech nebo návrhy na to, aby se s ním vyspaly. Jednou zvedl jedné ženě blůzu a jindy si zase při vyprávění o své bývalé milence mnul přes šaty penis. Některé ženy ohlásily jeho chování církevním nadřízeným a ti si v roce 1994 uvědomili, že se jedná o dlouhodobý problém, a požádali ho, ať přijme pomoc psychologa. Smithers odmítl, církev ho vyzvala, aby odstoupil, a Smithers to řádně učinil.

Později vyšlo najevo, že k psychologovi chodil už v roce 1986, když žil v Tennessee. Jako dobrovolný hasič založil několik požárů a pokoušel se pomáhat při jejich hašení, aby byl oslavován jako hrdina. Policie však pojala podezření kvůli počtu ohňů, ke kterým docházelo v kostele a jeho okolí, a podrobné vyšetřování odhalilo, že se jednalo o případy žhářství a že za ně nese odpovědnost Sam Smithers. Smithers rezignoval na svou církevní funkci, ale církev mu odpustila, přijala ho jako farníka a uspořádala na jeho počest modlitební setkání v naději, že se duševně uzdraví. I stát postupoval mírně – Smithers byl odsouzen na tři až pět let vězení, ale trest mu byl vzhledem k dobrému chování a po jeho slibu, že bude docházet k psychologovi, zkrácen. Smithers se dostavil na několik sezení, ale brzy na ně chodit přestal.

Bývalý jáhen se rekvalifikoval na svářeče, matka však nepřestávala kritizovat jeho životní styl. Smithers se s manželkou Sharon přestěhoval na Floridu, blíže manželčiným rodičům, nastoupil jako elektrikářský pomocník a vysloužil si pověst dobrého, spolehlivého pracovníka. Fungoval rovněž jako ideální manžel, který byl vždycky doma na večeři a choval se láskyplně a pozorně. Vedl však tajný život: když šla manželka spát, vyplížil se z domu za prostitutkami.

Ke konci 80. let pracoval jako údržbář a zároveň i správce kostela, zatímco Sharon byla pomocná učitelka a jejich adoptovaný syn studoval na vysoké škole. (Smithers měl málo spermií, takže nemohl počít vlastní dítě, což pro něj představovalo zdroj ponížení a pro oba manžele důvod k zármutku, protože si přáli mít velkou rodinu.) Láskyplně, svědomitě se miloval se svou chápající ženou, ale ve skutečnosti toužil po drsném styku s trpícími ženami. S oblibou je také fackoval.

Dětství

Sam – stejně jako jeho tři bratři – zažil mnoho výprasků z rukou hluboce věřící matky Linnie. Ještě když mu bylo sedmnáct, pořád si na něj v jeho rodném městě East Ridge v Tennessee brala pásek. Nesměl hrát baseball, ačkoliv mu tento sport doopravdy šel, protože měla dojem, že ostatní hráči mluví sprostě. A nesměl přespávat u kamarádů ze školy, protože večery náležely rodinné modlitbě.

Její manžel Alvin nedokázal vydržet dusivou atmosféru a trávil večery pitím, kouřením a tu a tam balením žen. Kromě toho Linnii bil. Tolik se bála, že ji synové uvidí nahou, že spala v šatech a koupala se jen jednou za tři nebo čtyři dny, přičemž trvala na tom, aby všichni muži opustili dům. Opakovala chlapcům, že předmanželský sex je hříšný a prostitutky si zaslouží smrt.

Vražda

V roce 1996 bývalý jáhen občas navštěvoval nevěstinec ve floridské Tampě, ale také si vybíral prostitutky na ulici a chodil s nimi do hotelových pokojů. Po několika takto pracujících dívkách chtěl, ať jdou k němu domů, ale přestože jim nabízel víc peněz, odmítaly.

Pouliční prostitutka Denise Roachová nicméně v polovině května 1996 jeho nabídku přijala a on ji odvezl do odlehlého domu, který spravoval. Šli do ložnice, kde mu čtyřiadvacetiletá rozvedená žena poskytla orální sex. Potom vyšli na dvůr, Sam popadl v garáži sekeru, opakovaně ji udeřil do hlavy, sevřel jí rukama hrdlo a škrtil ji téměř k bezvědomí. Potom vzal šídlo – ostrý kovový nástroj, kterým se prorážejí otvory do kůže – a bodal ji s ním do obličeje a hlavy. Některé rány byly tak hluboké, že jí pronikly do mozku. Následně odtáhl dosud teplé tělo do nedalekého rybníka, hodil ho do vody a odjel domů posekat manželce trávník.

Během čtrnácti dnů byl znovu připraven zabíjet. Tentokrát se nešťastnou obětí stala jednatřicetiletá Christy Cowanová, prostitutka závislá na kokainu, s níž už v minulosti ...

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Úvod

1 Zástupce šerifa Gerard Schaefer

2 Jáhen Sam Smithers