Děkuju své dceři Kristině.

Nejen za její nekonečný smysl pro humor.

Copyright © Klára Mandausová, 2014

Kdy je žena v nejlepších letech?

A kolik těch nejlepších let vlastně je?

U každého asi různě, ale dá se myslím s mírnou odvahou tvrdit, že ta nejlepší léta leží někde mezi třicítkou a padesátkou (jistě, pisatel předmluvy je přesně v tomhle intervalu, tak si to myslí). Do těch nejlepších let patří vedle oslnivé kariéry, krásné rodiny a úspěchů taky kupodivu neustále se opakující trable s city. Napsal bych s láskou, ale nenapíšu, protože to slovo se nemá brát nadarmo. Ale provází nás pořád a rozhodí nás, kdy si vzpomene. Důstojnost úspěšné ženy či muže je rázem v troskách. Zkušenosti jsou k ničemu, navigace selhává stejně jako v pubertě. O tom je tahle knížka. Je to takový Sex ve městě po česku. Chytřejší. Opravdovější. Taky tu vystupují krásné novinářky a je tu taky jeden homme fatale. Místo problémů s výškou podpatků od Prada se tu ale řeší sražené svetry v pračce, smažák k večeři a peřina, kde to ještě nedávno bylo tak nadýchané a měkké. A už není.

Ví někdo sakra proč? Nebojte, tahle knížka vám to neprozradí. Ale může vám pomoct v jedné věci – ukáže vám, že v tom opravdu nejste sami.

Petr Šimůnek, šéfredaktor časopisu Forbes

P.S. Tuhle předmluvu píšu proto, že Kláru – autorku knížky – znám strašně dlouho a můžu tudíž potvrdit, že ona opravdu není Kristina, hlavní hrdinka téhle knížky. To jen pro pořádek.

ORIGINÁL, KAM SE PODÍVÁŠ

Jsem ženská. Kdybych nebyla, mohla bych být už jen chlap.

Věci, které dělám, ale chlapi nedělají. Tedy alespoň některé věci.

Kolik mi je? Tak do toho nikomu nic není. Byla jsem už dávno dospělá, když lady Di nabourala v tunelu a půl světa pak hodně brečelo. A taky mám báječný sex, a to prý ženy v mém věku mají. Přesněji, jak kdy ho mám, ale nejsem Britney Spears, abych na sebe hned všechno práskla.

Taky mám muže, který není pořád doma.

A šéfa, který pořád dřepí v kanceláři.

A někdy toho mám docela dost.

Kdyby ještě lítal concorde, nestihl by to mezi rodinou a redakcí rychleji.

Jsem novinářka, to pro pořádek. Píšu o všem možném do magazínu, co čtou ty, které toho mají stejně dost jako já.

Taky jsem veselá. A hodně se směju se Stelou. To je moje kamarádka.

A vypadám prý, říká Stela, jako Cate Blanchett, když hrála královnu Alžbětu. Tak nevím, co tím myslí. Jediná role, kde je skutečně jako žena příšerná.

Můj muž říká, že mu připomínám lemura.

Můj šéf mručí, když mi civí na zadek.

A abych nezapomněla, je tu ještě jeden. Bídák. Opustil mě a já mu to nemůžu patnáct let zapomenout. Protože jsem ho tolik, tolik… ale nic.

A pak je tu taky má matka. Vypadá jako moje sestra. To mě trochu vyčerpává.

A hlavně mám dceru. Magdalenu. Šestiletou Magdalenu, pravdomluvnou, jak šestileté bývají, která říká pááráádáá a snaží se mluvit jako kluk, co miluje pavouky a hady. A ona miluje jeho, hádám. Je mu devět a vypadá jako bobr. Nějak mu přerostly zuby, ale před ním o tom mlčíme. Je smutný, když se mluví o bobrech a ne o pavoucích a hadech.

Mimochodem nesnáším pavouky a hady. A napodobování taky. Jen originál má šanci, šermuju rukama, když Magdalena začne protahovat koncovky „tak to bylo fakt hustýýý“. Přesně jako to dělá Bobr, tedy Patrik.

Onehdy se přede mě postavil: „Můžu mít otázku?“

„Jo, jo,“ míchala jsem jednou rukou polívku, co vypadala jako kaše z vyvařených šedých bot. A druhou dopisovala na notebooku fejeton o vaření hnusných zdravých polívek.

„Ptej se, brouku.“ Pavouku, chtěla jsem mu udělat radost, ale spolkla to.

„Tak hele, až budu velkej a Magdalena taky, moh’ bych si ji vzít za ženu?“

„Prosím?“

„No, já bych potřeboval souhlas matky. Jako tvůj.“

Do háje, co dělá polívka na monitoru? Aha, nevšimla jsem si, že už nemíchám v hrnci, ale na klávesnici.

„Máš ho,“ otírala jsem notebook papírovou utěrkou a snažila se vypadat jako stará Kondelíková. Cukala mi pusa.

„Zeptej se hlavně Magdaleny,“ křičela jsem za ním. Běžel po schodech k Magdaleně do pokoje. No, možná připomínal trochu pavouka.

Tak Magdalenu mám, zdá se, vyřešenou. A sebe?

Vím jen, že se jmenuju Kristina.

Úplně normální ženská.

Prostě Kristina.

Table of Contents

Titulná strana

ORIGINÁL, KAM SE PODÍVÁŠ