(ukážka)

JOTA / 2014

.

Copyright © Evie Hunter, 2013

Translation © Petra Luňáková, 2014

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2014

ISBN EPUB 978-80-7462-615-9

ISBN MOBI 978-80-7462-630-2

Našim rodinám

Prolog

Když Summer O‘Sullivanová zkontrolovala zpětné zrcátko, srdce se jí rozbušilo. Modrá dodávka ji pořád sleduje. Běžně by si nevšimla ničeho méně exotického než je třeba Bugatti Veyron, ale teď bylo po čtvrté ráno a ona už dvě nepříjemná setkání tu noc zažila. Proč ji paparazziové nenechají napokoji?

Zrychlila, aby dodávce ujela, ale o padesát metrů dál ji zastavil přechod pro chodce. Summer zabubnovala prsty do volantu, zatímco se přes silnici potácely zbytky dámské jízdy, zpívající „Veselé vánoce všem“. Nevěsta nesla dopravní kužel. Proč jim to tak trvá?

Letmo pohlédla do zrcátka; modrá dodávka se jí stále lepí na paty. Ten čmuchal se nechová jako paparazzi, ale drží se dost blízko, až jí z toho po páteři stékal potůček potu. Summer zalovila v kabelce, aby našla mobil. Do háje. Byl bez života. Určitě ho zapomněla nabít.

Když se rozsvítila zelená, sešlápla plyn. Její BMW se skřípěním vystřelilo kupředu a ona uháněla pryč. Bylo jí jedno, jestli dostane pokutu. Vlastně by měla radost, kdyby ji teď nějaký policista zastavil.

Jenže elita Londýna neměla sklon jí vyhovět.

Summer se modlila, aby ho setřásla, a zabočila na Hampstead. Mrkla do zrcátka a pocítila úlevu, když po dodávce nebylo ani vidu. Vydechla, vůbec si předtím neuvědomila, že zadržuje dech, a ubrala plyn.

Summer pustila rádio v naději, že ji pozdní noční jazz trochu uklidní. Možná reaguje přehnaně, ale od té doby, co se rozešli s Adamem, má život vzhůru nohama.

Je po všem. Teď na něj nemysli.

Za ní vzplanula světla, což ji zaskočilo, a dodávka ji v rychlosti předjela, takže musela na zledovatělé silnici uhýbat. Zatracený šílenec.

Uklidnila se, když viděla, že dodávka odbočuje. Už je skoro doma. S úlevou vykroužila poslední odbočku.

„Co to – “ Oslnila ji přední světla a na zlomek vteřiny neviděla vůbec nic. Zamrkala. Cestu blokovalo nějaké vozidlo. Instinktivně dupla na brzdy a zadní kola zůstala bez pohonu. Zaťala nehty do koženého volantu a stočila se ve smyku. Snažila se znovu získat kontrolu, ale už bylo pozdě. Její auto narazilo do obrubníku a trhlo sebou dopředu. Bezpečnostní pás ji strhl zpátky do sedadla jako hadrovou panenku a vyrazil jí dech z plic. Airbag se aktivoval dřív, než stačila vykřiknout.

Černo. Rozmazané vidění. Všechno ji bolí a je tu krev. Její krev, uvědomí si s hysterickým smíchem. Na tiché zimní silnici se ozývá jenom skřípání zbytečně se točících kol. Rádio dál vyhrává nějakou píseň od Melody Gardotové o muži, který má srdce černé jako noc.

Skrz čelní sklo dopadá světlo. Summer pevně zavře oči a pak se donutí otevřít je.

„Vydrž. Brzy tě dostanu ven.“ Hlas je tlumený.

„Díky bohu,“ zalapá po dechu.

Zachrastilo to, ale dveře řidiče nejdou otevřít. Muž dojde ke dveřím spolujezdce a vší silou za ně vezme, zakleje, když mu dojde, že jsou zablokované.

Zaťuká na okýnko. „Otevři.“

„Ne-mů-žu,“ vymáčkne ze sebe. „Myslím, že mám ruku...“

„Otevři ty podělaný dveře.“ Udeří do střechy auta.

Proč na ni křičí? Summer zamžourala a snažila se zaměřit na silnici. Není tu žádný hlídkový vůz, žádná záchranka, jen nějaká tmavá dodávka. Ozval se ostrý náraz do okýnka spolujezdce, až nadskočila. Sklo se roztříštilo, praskliny se šířily jako pavučina. Co to sakra dělá? Zbláznil se? Chce ji vykrást? Nebo snad auto unést?

„Prosím, ne,“ zakňourala. Oslepil ji pramínek tekutiny. Setřela ho a udělalo se jí zle, když si uvědomila, že je to krev.

Muž znova udeřil do okýnka a to se tříštivě zhroutilo na sedačku spolujezdce. Vyjekla, když sáhl dovnitř rozbitým okýnkem a zatáhl za kliku. Nákupní tašky Chanel na sedačce spolujezdce si nevšímal. Není to zloděj. Chce ji.

„Ty zasraná malá děvko.“ Popadl Summer za rukáv a zkroutil jí ruku, jak ji tahal, až jí projel záblesk ostré bolesti. Pane bože. Pane bože. Srdce jí bušilo, až si myslela, že vybouchne. Nějak se jí podařilo osvobodit paži; nabrala ze sedačky spolujezdce plnou hrst rozbitého skla a mrštila mu ji do obličeje.

„Kurvo,“ vyprskl a odvrátil se. „Za tohle zatraceně zaplatíš.“

Potřebovala zbraň. Boty. Má na sobě louboutinky s jehlovými podpatky, které si vzala na večírek. Prsty se dotkly měkkého semiše, ale nedokázaly botu uchopit. Další pokus, a tentokrát něco chytila. Rameno jí bolestivě zaprotestovalo, když táhla botu ven. Jakmile se znovu natáhl okýnkem dovnitř, udeřila ho vší silou podpatkem do ruky. Zařval bolestí.

Summer stiskla rukou klakson a držela. Ať mě někdo slyší. Prosím, ať mě někdo slyší.

Potom všechno zčernalo.

1

O šest měsíců později

„Summer!“

Summer otevřela jedno oko. Druhé měla slepené zbytky umělých řas. Zasténala do polštáře. Nadzvedla deku a udělala rychlou inventuru. Pořád měla na sobě přiléhavé růžové šaty z předchozí noci, ale vpředu měly skvrnu, která se nápadně podobala...

„Summer!“

Burácení se ozvalo znova, tentokrát hlasitěji.

„Bože.“ Jestli ji tu otec najde v tomhle stavu, bude vyšilovat.

„Summer!“ Křik se teď přibližoval.

Vypotácela se z postele a spěchala do koupelny. Nastavené vlasy měla zcuchané a do zrcadla na ni vyčítavě zíraly zbytky řasenky z předchozí noci. Vypadala jako mýval s kocovinou. Kdesi v nejhlubším zákoutí jejího mozku se pohnula vzpomínka na tanec na stole a zpěv „The Fields of Athenry“.

„Už nikdy nebudeš pít koktejly,“ řekla svému odrazu.

Svlékla si šaty, vydrhla obličej do čista, vypláchla si pusu ústní vodou, navlékla župan a vlasy si zamotala do turbanu.

„Summer!“ Burácení tentokrát doprovázelo bušení na dveře. Jejímu otci nakonec ruply nervy. Váhavě otevřela dveře.

Tim O‘Sullivan byl rudý v obličeji. „Co jsi to sakra udělala s mým autem?“

„Já? Nic.“

„Nelži mi. Jestli sis vzala moje auto...“

Summer sama zrudla. „K tvým autům jsem se ani nepřiblížila. Natasha mě včera svezla. Můžeš se jí zeptat, jestli chceš.“ A on to nejspíš udělá. Otec spíš uvěří někomu jinému než jí.

Jeho tvář posmutněla. „Bože, doufal jsem, žes to byla ty.“

Šokovaně na něj zírala.

„Pokud ne, tak se do něj vloupali nějací parchanti a udělali to.“

„Uklidni se, tati. Pamatuješ, co říkal doktor – “

Otec se obrátil a už byl na cestě ke dveřím. „Kašlu na doktora,“ mumlal si pro sebe.

Summer strčila nohy do pantoflí a následovala ho dolů po schodech, otevřenými dveřmi a za roh do části domu, kde garážoval svou sbírku veteránů. Trhla sebou. Poškozené nebylo jen tak nějaké auto. Bylo to tamto auto. Na štěrkové příjezdovce stála otcova pýcha a radost, auto, které včera řídila. Stříbrný Aston Martin DB5 – nebylo divu, že křičel.

Slyšela ten příběh už milionkrát. Jak se Tim O‘Sullivan, syn z chudé rybářské rodiny, vypracoval z ničeho až na zakladatele mezinárodních aerolinek, bla, bla, bla. Právě tohle auto symbolizuje jeho raketový vzestup k úspěchu. Bylo jedno z pouhých šesti, které vyrobili pro film s Jamesem Bondem. Teď bylo pocákané červenou barvou a na dveřích spolujezdce mělo hluboké rýhy.

„Na co sakra platím zabezpečení?“

Otec se třásl. Posledních několik měsíců pro něj bylo strašných. Havárie letadla, nenávistné dopisy, nekonečné reportáže v novinách a teď tohle. Poplácala ho po paži. „To přejde. Vyšetřování prokázalo, že šlo o nehodu.“

Sevřel ruku v pěst. „Myslíš, že to někoho z nich zajímá? Když mě nepronásledují média jako smečka hyen, tak je to nějaký cvok, co si myslí, že zodpovídám za každé letadlo, které spadne z oblohy. Bude lepší, když se vrátíš domů, než se všechno uklidní.“

To nemyslí vážně. Internát jí stačil. Potom, když studovala na magistru, trval na tom, že bude bydlet se svou puritánskou sestřenicí Sinead. Ale podělaný Castletownberehaven a babička, která ji sleduje jako ostříž?

„Promiň, tati. V žádném případě tam nepojedu.“

„Teď mě poslouchej, mladá dámo. Buďto Castletownberehaven, nebo dostaneš bodyguarda. Potom, co se stalo loni, si snad nemůžeš myslet, že je pro tebe bezpečné být sama.“

Nazvat ji mladou dámou znamenalo jasný signál, že už se rozhodl a svoje rozhodnutí nikdy nezmění. Summer měla během svého pobytu v Londýně jiné plány, ale ty se nehodí sdílet s otcem. Musí ho uklidnit. „Prosím, neposílej mě pryč. Potřebuješ mě tady. Prosím, tati.“

Změřil ji pohledem. „Někdy mi připomínáš tvou matku, ať odpočívá v pokoji. Nehodlám riskovat, že ztratím i tebe.“

Vytáhl z kapsy telefon a vyťukal rychlou volbu. „Briane, potřebuju, abys mi zajistil ochranku pro Summer. Ano. Dokud se nevrátím z Atlanty.“ Prohlížel si zdemolované auto a potřásl hlavou. „A řekni v servisu, ať mi sem urychleně někoho pošlou.“

Summer vynutila na tváři úsměv. Tohle je jen dočasná komplikace. S bodyguardem si poradí. Táta bude skoro celý měsíc pryč a až se zbaví bodyguarda, může uskutečnit své plány.

Ve snídaňovém salónku se obsloužili jídlem ze zakrytých talířů na příborníku. Byly tu párky, slanina, vejce upravená na čtyři způsoby, smažené palačinky, houby, fazole, jelito a tousty. Bude si muset promluvit s novým kuchařem a říct mu, že nekrmí armádu. Není divu, že má táta nadváhu.

Jak má spravovat domácnost a udržovat tátovo zdraví, když lidi pořád odcházejí? Netušila, proč je tu tak vysoká fluktuace personálu.

Summer si naložila jogurt a ovoce a posypala ho müsli. Žaludek se jí zhoupnul. Ještě pořád jí bylo nanic z předešlé noci. Nalila si šálek kávy a vzala do ruky ranní noviny. Ze třetí stránky se na ni dívala její vlastní tvář. Sakra. Na fotce drží vlasy Maye zvracející ze dveří limuzíny. Jak se sakra bulvár dostane k těmhle příběhům? Přísahala by, že tu malou ošklivou nehodu nikdo neviděl. Summer četla dál. „Irské oči se včera v noci určitě smály, když se společenská celebrita dala dokupy s fešáckým rugbystou z Austrálie, Mikem Chesterem.“

„Do háje,“ zamumlala.

„Co je, Summer?“

„Nic, tati.“ Vynutila úsměv a upustila noviny pod stůl. Táta má i tak dost starostí, nemusí číst o jejích posledních kouscích.

Vytáhla svou Xperii, aby zkontrolovala vzkazy.

Otec otevřel svůj notebook a mlčky pročítali své e-maily, jen tu a tam prolomila ticho otcova nadávka, když ho něco znechutilo. Nikdy nepřestává pracovat. Nedokázala si vzpomenout, kdy naposled spolu šli na večeři nebo dělali něco, co nemělo nic společného s obchodem. Muselo to být někdy, když byla její matka ještě naživu.

„Tak kdy poletíš do Států?“ zeptala se, aby ho rozptýlila od nadávání na ceny akcií.

„Příští úterý v poledne. Ale neboj se, Brian říkal, že sem na jedenáctou někoho posílá.“ Řekl, že jeho asistent je dar z nebes, výkonný a řádný. Summer ho nenáviděla.

„Skvělé.“ Summer si nalila další šálek kávy. „Nemůžu se dočkat.“ Až se ho zbavím.

Přesně v 10.55 si příjezdovkou nevzrušeně razil cestu nevýrazný šedý Nissan. Summer nechala záclonu sklouznout zpátky na místo. Neviděla řidiče moc zřetelně, ale zdálo se, že je ve středním věku. Dokonalé pro to, na co myslela. Popadla ručník a spěchala nahoru k bazénu.

Když ji našli, měla za sebou čtyři bazény rychlým kraulem. Uniformovaná služka zakopla, když uviděla, že Summer nemá na sobě plavky. S ruměncem a letmým omluvným pohledem na návštěvníka spěchala pryč.

Přes tónované plavecké brýle sledovala bodyguarda stojícího na okraji bazénu, jak přešlapuje z nohy na nohu. Nechala ho čekat, zatímco uplavala další bazén, a pak vylezla ven, sundala si brýle a zatřepala vlasy.

„Ručník,“ řekla úsečným tónem a natáhla ruku jeho směrem.

Po chvilkovém zaváhání jí přinesl ručník z opalovacího lehátka. Opatrně jí ho podal a přitom nechával zrak odvrácený od jejího nahého těla.

Summer mu záměrně nepoděkovala. Omotala si ručníkem vlasy, vytřela je dosucha a upustila mokrý ručník k nohám. Přistoupila blíž a sjela ho pohledem. Na svůj věk byl ve skvělé kondici, ale jí se nemohl rovnat.

„Každé ráno v sedm plavu tři kilometry a očekávám, že se ke mně připojíte. Jo, a buďte tak laskavý a dohlédněte, ať v bazénu není listí ani hmyz, než dorazím.“ Odkráčela pryč a nechala ho zírat s otevřenou pusou na její zadek – a narazila přímo na svého otce.

Tak byl s Bobem konec.

Poté se operace Zneškodnit bodyguarda stala její oblíbenou hrou. Tyler, řidič, dorazil následující den. Za odpoledne strávené s ním dokázala získat dvě pokuty za rychlost. Její táta z toho šílel.

Pak přišel Joe. Byl vážně zlatíčko a přísný vegetarián. Jeho úkol ukončila podávaná smažená játra k obědu a tatarský biftek k večeři dva večery za sebou. Ten chudák se málem pozvracel, když ji viděl jíst, a ona si nebyla jistá, jestli dokáže strávit tolik proteinu.

Ve čtvrtek dorazil okouzlující Tony, který měl slabost pro drahé italské obleky. Naštěstí byl gay. Nažhavený polibek v otcově kanceláři během prohlídky domu zajistil, že se šel do hodiny pakovat. Vážně měla zmínit skryté bezpečnostní kamery.

Poslední chlápek byl jednoslabičný plešoun, chlap jako hora. Byl to tvrdý oříšek, dokud ho nevzala na nákup spodního prádla, kde strávili tři hodiny, přičemž trvala na tom, aby seděl před její kabinkou a zhlédl každý kousek, který si vyzkoušela. Požádat prodavačku, aby je spolu vyfotila, bylo nejspíš trošku kruté, ale stejně tak sdílet fotku na Facebooku. Další den se už nevrátil.

Od pátku žádní další bodyguardi nedorazili.

Summer se protáhla a zívla, než vstala. Dokud táta neodjede do Atlanty, bude sladká, řádná dceruška. Ležérní oblečení a žádný mejkap, kromě rychlého přetření oblíbeným leskem na rty. Došla skoro na odpočívadlo, když dole v hale zaslechla otcův hlas.

„Co tím myslíš, že nemáte nikoho volného? Dostáváš honorář, Nialle. Tak někoho uvolni, proboha.“

Posadila se na schody. Operace Zneškodnit bodyguarda očividně ještě neskončila. Když se tátův hlas ztišil, naklonila hlavu, aby zachytila zbytek jeho slov.

„Chci toho nejlepšího. Je mi jedno, kolik to stojí. Prostě ho sem do večera dostaň.“

Summer slyšela, jak se dveře snídaňového salónku zabouchly. Táta zněl ustaraně a to mu nebylo podobné. Opřela hlavu o zábradlí a otáčela prstýnkem na pravé ruce. Ten obyčejný zlatý kroužek kdysi patřil její matce. Byl to jediný šperk, který měla dovoleno nosit ve škole, a teď jí nešel sundat.

Uvažovala, co by si o ní matka myslela, kdyby ji teď viděla. Sídlo v Hampsteadu bylo velmi odlišné od jednopokojového bytu, kde její rodiče strávili prvních pár let manželství. Co by matka říkala, kdyby věděla o všech těch nezbednostech, které vyvedla během týdne? Nejhorší ze všeho je, uvažovala, jestli máma ví, že plánuje jít do exkluzivního fetiš klubu se svou kamarádkou Molly?

Summer prstýnek ze zvyku políbila. Chová se pošetile. Máma je mrtvá. Vstala a seběhla zbytek schodů.

…

Pootevřené rty blondýny byly vlhké a lesklé. Klečela mu u nohou, její pozice kontrastovala s její upjatou policejní uniformou s černou sukní a bílou blůzou a vlasy upravenými do drdolu. „Prosím, pane, dovolte mi poskytnout vám rozkoš,“ prosila.

Flynn se podíval dolů na ni, ocenil úhel jejího krku v téhle pozici. Později ji svlékne a rozcuchá ten efektní účes, ale ještě ne. „Ještě sis to pořádně nezasloužila. Co myslíš, Lottie?“

Nebezpečná svůdnice s havraními vlasy zavrtěla lesklým mikádem. „Ne, pane. Já bych vás měla potěšit jako první.“ Lottie měla na sobě přiléhavý latexový obleček, který stavěl na odiv její bohaté křivky. Byla dost vysoká, takže ji patnácticentimetrové podpatky stavěly málem na jeho úroveň. A obojek, který měla na sobě, tak byl dobře na dosah.

Pomalu se usmál. „Docela s tebou souhlasím, Lottie, můžeš jí ukázat, jak mě uctít svou pusou.“ Otočil se k blondýně. „Bello, zůstaň tam klečet a sleduj. Dávej pozor. Později tě podrobím zkoušce a pokud neuspěješ, nepřej si ten trest.“

Usadil se na pohovku, zatímco Lottie před ním klesla na kolena a rozepnula mu kožené kalhoty.

Vyrušila ho vibrace u jeho boku. Nedal jí povolení použít vibrátor, tak co je to? Pulzování pokračovalo a doprovázel ho zvuk Tardisu.

„Do prdele!“ Flynn neochotně otevřel oči, nechal představu těch dvou úžasných žen rozplynout a šmátral po svém telefonu. Loď se kolébala, jak lovil ve vnější kapse svých rybářských kalhot, aby ho našel a vytáhl.

„Doufám, že to stojí za to,“ zavrčel. „Lottie LeBlancová se mě právě chystala vykouřit.“

Hlas jeho šéfa byl odporně veselý, ale vůbec ne příjemný. „Řekni jí, ať si to schová na potom. Mám pro tebe práci. A zajímavou.“

„Jo?“ Flynn byl ostražitý, ale silně zaujatý. Niall ví, že jeho představa o zajímavé práci zahrnuje poloautomat H&K, půl tuctu padouchů a vyhazování věcí do povětří pomocí C4. Po snad poslední operaci ještě nebyl docela při plné síle, ale byl připravený předstírat, že je. „O co jde?“

„Ostraha. Ale nic vyloženě namáhavého, neboj se.“

Sakra, jak tohle Niall Moore dělá? O svých zraněních šéfovi nic neřekl, ale nějak si to zjistil. Je děsivé, jak to dělá. Niall pokračoval. „Je to snadná práce, ale zaměstnanecké výhody jsou úchvatné.“

„Pokračuj.“ Tohle si musí poslechnout.

„Znáš tyhle bloncky, co jsou v těch exkluzivních časopisech a říkáš si, jestli jsou skutečné?“

„Já čtu Jane‘s, An Cosantóir a New Yorker.“ Flynn naposledy použil exkluzivní časopis, když ho narval do topinkovače, který měl sloužit jako detonátor.

„V tom případě ti možná unikla. Summer O‘Sullivanová. Ohrožuje ji nějaký podělaný magor, co nenávidí jejího otce, Tima. Ty jsi ten pravý člověk, který ji ochrání.“

Tohle jméno Flynn znal. „Aerolinky O‘Sullivan? Nevěděl jsem, že ten hubatý blbeček má dceru.“ A pak mu paměť sepnula. „Počkat. Mluvíš o té blonďaté náně?“

Fotografie Summer O‘Sullivanové na první stránce Daily Star, nahé až na policejní bundu, jak křičí nadávky, když ji táhnou po Grafton Street, prodala spoustu novin.

„To si děláš srandu. Nebudu dělat tomu spratkovi chůvu. Sežeň si někoho jiného.“

„Nikoho jiného nemám.“ Flynn poprvé zachytil v Niallově hlase náznak vyčerpání. „No tak, Fugu, udělej mi laskavost. O‘Sullivan je přesně ten typ žvanila, co zničí pověst agentury, pokud mu nevyhovím. A nikoho dalšího už nemám.“

Flynn se ani nenamáhal naštvat, že ho oslovil Fug. Věděl, že pokud ho tak nazve kdokoli z Wing, znamená to Fucked Up Guy, ne Flynn Ulysses Grant. Svým způsobem, když vezme v úvahu zdroj, je to skoro kompliment. Zaměřil se na důležitou otázku. „Jak to, že nemáš žádné lidi? Když jsme spolu mluvili naposled, měl jsi půl tuctu kvalifikovaných mužů.“

„Civilisti.“ Niall zněl znechuceně. „Ani jeden z nich si s dámičkou neporadil. Jsou moc zdvořilí. Tak jsem si říkal, kdo je ten nejmíň zdvořilý člověk, co znám?“

„A ty jdi taky do hajzlu, bastarde jeden,“ řekl Flynn, ale nemyslel to vážně. Je to pravda, tak nač polemizovat. „Je to zbytečná práce.“

„Oukej, není to zrovna Východní Timor, ale je to skutečná práce. Je to jen na pár týdnů, můžeš se zatím dostat zpátky do bojové formy a vzít pak náročnější věci. Slibuju, že ti najdu něco podle tvého vkusu.“

„Něco se spoustou C4?“ zeptal se Flynn.

„Může být. Brzy bude sháňka po pár tajných agentech, něco, co si žádá tvoje zvláštní schopnosti. Pokud se můžu spolehnout, že tuhle práci bereš.“

„To je vydírání!“ Ale byl to protest jen napůl.

„Tak to ber, Fugu, a mazej k O‘Sullivanovi do Londýna co nejdřív. Pošlu ti podrobnosti.“ Niall ukončil hovor dřív, než mohl Flynn dál protestovat.

„No do prdele!“ Zíral frustrovaně na svůj telefon, ale věděl, že ho dostal. Nějakým způsobem se jeho starému parťákovi podařilo umluvit ho k několikatýdennímu hlídání blonďatého spratka.

Table of Contents

Titulná strana

Prolog

1