Copyright © Stephen King, 1991

Original English title: THE WASTELANDS (DARK TOWER III)

Published by agreement with the author and the author’s agents,

The Lotts Agency, Ltd.

Translation © Linda Bartošková, 2000, 2011

Cover image: Rhett Podersoo

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2020

Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-80-7593-218-1 (ePub)

ISBN 978-80-7593-219-8 (mobi)

Třetí svazek tohoto příběhu s vděčností věnuji

svému synovi Owenu Philipu Kingovi:

Khef, Ka a Ka-tet.

Zápletka

Pustiny jsou třetím dílem delšího příběhu, který je inspirován a do jisté míry založen na básnickém příběhu Roberta Browninga Childe Roland přišel k Temné věži.

První díl, Pistolník, vypráví o tom, jak Roland, poslední pistolník světa, jenž se „hnul“, pronásleduje a nakonec dopadne muže v černém, čaroděje Waltera, jenž byl falešným přítelem Rolandova otce v dobách, kdy Středosvět stále ještě trval. Chytit toho zpola lidského čaroděje není Rolandovým hlavním cílem, jen dalším mezníkem na cestě k mocné a tajemné Temné věži, která stojí v průsečíku času.

Kdo je vlastně Roland? Jaký byl jeho svět, než se hnul? Co znamená ta Věž a proč ji Roland hledá? Známe jen zlomky odpovědí. Roland je zřejmě jakýsi rytíř, který patří k těm, kdo mají zachovat (nebo snad zachránit) svět, na nějž si Roland vzpomíná jako na „plný lásky a světla“. Ovšem do jaké míry se Rolandovy vzpomínky kryjí s tím, jak skutečně jeho svět vypadal, to je otevřená otázka.

Víme, že byl donucen velmi časně podstoupit zkoušku mužnosti, protože odhalil, že jeho matka se stala milenkou Martena, mnohem většího čaroděje, než byl Walter. Víme, že Marten nastrojil věci tak, aby Roland matčin vztah odhalil, protože očekával, že Roland ve zkoušce mužnosti neobstojí a bude „poslán na Západ“ do pustiny. Víme, že Roland Martenovy plány zhatil, protože zkoušku složil.

Víme také, že pistolníkův svět má jakýsi zvláštní, ale zásadní vztah k našemu světu, a někdy je možné mezi těmi světy procházet.

Na stanici u dávno opuštěné dostavníkové cesty, která vede přes poušť, se Roland setká s chlapcem Jakem, který v našem světě zemřel, s chlapcem, kterého kdosi strčil z rohu ulice uprostřed Manhattanu do silnice pod přijíždějící auto. Jake Chambers zemřel, zatímco na něj shlížel muž v černém – Walter – a probudil se v Rolandově světě.

Než dohoní muže v černém, Jake zemře znovu… tentokrát vinou pistolníka, který je postaven před druhou nejbolestnější volbu v životě a rozhodne se tohoto symbolického syna obětovat. Pokud má volit mezi Věží a dítětem, Roland volí Věž. Jakeova poslední slova, která praví pistolníkovi, než se zřítí do propasti, znějí: „Tak jdi – jsou jiné světy než tento.“

Poslední střetnutí mezi Rolandem a Walterem se odehraje na prašné golgotě plné rozpadajících se kostí. Muž v černém vykládá Rolandovi budoucnost z balíčku tarotových karet. Roland má věnovat pozornost zvláště třem velmi zvláštním kartám – Vězni, Paní stínů a Smrti („Nikoli pro tebe, pistolníku“).

Druhý díl, Tři vyvolení, začíná na břehu Západního moře zanedlouho poté, co skončilo Rolandovo střetnutí s Walterem. Vyčerpaný pistolník se probudí uprostřed noci a zjistí, že se stoupajícím přílivem se objevilo i hejno plazivých masožravých příšer – „humroidů“. Než jim pistolník stačí uniknout z dosahu, utrpí vážné zranění, protože ho ti netvoři připraví o dva prsty na pravé ruce. Také ho otráví jed, který humroidi mají v zubech, a když se pistolník znovu vydá na cestu na sever po břehu Západního moře, onemocní… možná umírá.

Postupně najde na břehu moře troje dveře, volně stojící v kamení. Každé dveře se otevírají – pouze a jenom pro Rolanda – do našeho světa. Vlastně do města, kde žil Jake. Roland navštíví New York ve třech bodech našeho časového kontinua, a to jednak proto, aby si zachránil život, a potom aby vybral tři, kteří ho musejí provázet na cestě k Věži.

Eddie Dean je Vězeň, narkoman navyklý na heroin, z New Yorku konce osmdesátých let. Roland projde dveřmi na pláži ve svém světě a vkročí do mysli Eddieho Deana, zrovna když Eddie, coby nájemný pašerák drog pracující pro Enrica Balazara, přistává v letadle na letišti JFK. Roland a Eddie prožijí spolu strhující dobrodružství, během kterých Roland dokáže získat trochu penicilinu a přivede Eddieho Deana do svého světa. Eddie, feťák, který zjistí, že se ocitl ve světě, kde není co fetovat (a kde nejsou ani Pepkova smažená kuřata, když na to přijde), nemá z takového obratu žádnou radost.

Druhé dveře zavedou Rolanda k Paní stínů – ve skutečnosti ke dvěma ženám v jednom těle. Tentokrát se Roland ocitne v New Yorku počátkem šedesátých let a střetne se s mladou aktivistkou hnutí za lidská práva Odettou Holmesovou, upoutanou na invalidní vozík. Žena, která se v ní ukrývá, je vychytralá a nenávistná Detta Walkerová. Když je tato dvojitá žena odvezena do Rolandova světa, jsou následky pro Eddieho a rychle chřadnoucího pistolníka všelijaké. Odetta věří, že to, co se s ní děje, je jen sen nebo halucinace. Detta, obdařená mnohem surovějším a přímočařejším intelektem, napne veškeré síly, aby zabila Rolanda a Eddieho, ve kterých vidí své bílé ďábelské mučitele.

Jack Mort, sériový vrah, který se skrývá za třetími dveřmi (v New Yorku uprostřed sedmdesátých let), je Smrt. Mort dvakrát způsobil velkou změnu v životě Odetty Holmesové/Detty Walkerové, i když to ani jeden z nich neví. Mort, jehož modus operandi obnáší strkat do svých obětí nebo na ně něco z výšky shazovat, provedl během své šílené (ale nesmírně opatrné) kariéry Odettě obojí. Když byla Odetta ještě malá, Mort jí shodil na hlavu cihlu a holčička upadla do kómatu, ve kterém se zrodila také Detta Walkerová, Odettina skrytá sestra. Po letech, v roce 1959, Mort znovu na Odettu narazí a strčí ji do cesty přijíždějícího vlaku metra v Greenwich Village. Odetta Morta opět přežije, ale zaplatí za to: přijíždějící vlak jí ujel obě nohy v kolenou. Pouze díky přítomnosti statečného mladého lékaře (a možná také díky odpornému, ale nezkrotnému duchu Detty Walkerové) přežije… aspoň se tak zdá. Rolandovu zraku připadá, že tyto propletené vztahy naznačují něco víc než pouhou náhodu. Věří, že titánské síly, které obklopují Temnou věž, se začaly znovu stahovat kolem.

Roland zjistí, že Mort je zřejmě jádrem dalšího tajemství a číhajícího paradoxu, který ničí rozum. Neboť oběť, na kterou Mort číhá v době, kdy pistolník vkročí do Mortova života, není nikdo jiný než Jake, chlapec, kterého Roland potkal na dostavníkové stanici a ztratil ho v horách. Roland neměl nikdy důvod nevěřit Jakeovu příběhu o tom, jak v našem světě zemřel, ani pochybovat o tom, kdo byl Jakeovým vrahem – samozřejmě Walter. Jake ho uviděl oblečeného jako kněze v davu, který se shromáždil kolem místa jeho smrtelné nehody na ulici, a Roland nikdy o jeho popisu nepochyboval.

Nepochyboval ani teď. Walter tam byl, ach ano, o tom není pochyb. Ale co když to byl Jack Mort a ne Walter, kdo strčil Jakea pod přijíždějící cadillac? Je něco takového možné? Roland neví, není si jist, ale pokud tomu tak je, kde je Jake nyní? Je mrtvý? Živý? Uvízl někde v čase? A pokud je Jake Chambers stále živ a zdráv ve svém světě v Manhattanu uprostřed sedmdesátých let, jak je možné, že si ho Roland stále pamatuje?

I když je vývoj událostí spletitý a možná nebezpečný, znamená otevření dveří – a zvolení těch tří – pro Rolanda nakonec úspěch. Eddie Dean se smíří s Rolandovým světem, protože se zamiloval do Paní stínů. Detta Walkerová a Odetta Holmesová, druhé dvě z Rolandových tří, se spojí do jedné osobnosti, která spojuje prvky z Detty a Odetty, protože pistolník nakonec dokáže obě donutit, aby na sebe pohlédly. Tato propojená osobnost dokáže přijímat a oplácet Eddieho lásku. Odetta Susannah Holmesová a Detta Susannah Walkerová se proto stanou novou, třetí ženou: Susannah Deanovou.

Jack Mort umírá pod koly téhož vlaku – slavného A-vlaku – který před patnácti nebo šestnácti lety připravil Odettu o nohy. Nebyla ho škoda.

A Roland z Gileadu, poprvé po nezměrné řadě roků, konečně není na své cestě k Temné věži sám. Cuthbert a Alain, jeho dávno ztracení přátelé minulých let, byli nahrazeni Eddiem a Susannah… ale pistolník je pro své přátele hořkou pilulkou. Moc hořkou.

Pustiny vyprávějí, co se přihodilo těmto třem poutníkům Středosvětem několik měsíců poté, co byly otevřeny poslední dveře na břehu moře. Ušli už pořádný kus cesty do vnitrozemí. Doba odpočinku končí a začíná doba učení. Susannah se učí střílet… Eddie se učí vyřezávat… a pistolník se učí, jaké to je, přicházet kousek po kousku o rozum.

(Ještě jedna poznámka: moji čtenáři z New Yorku poznají, že jsem si geografii města poněkud upravil. Doufám, že mi mohou odpustit.)

Jen kupa rozbitých model, kam bije slunce

a kde suchý strom nechrání, cvrček nedá úlevu

a na suchém kameni nezazní voda. Jen

tady pod touto červenou skálou je stín,

(pojď v stín této červené skály,)

a já ti ukážu něco docela jiného, než

je tvůj stín, ráno kráčející za tebou,

a než je tvůj stín, večer jdoucí ti vstříc.

Ukážu ti strach v hrsti prachu.

T. S. Eliot

„Pustá země“ (přel. Jiřina Hauková a Jindřich Chalupecký)

Pokud se vystrčil některý rozježený bodlák

nad své druhy, tu hlavu usekli; lada

jinak žárlila. Co způsobilo ty trhliny a praskliny

v listech za zdí, hrubých a zhnědlých a pobitých tak, že se vzdaly

vší naděje na zeleň? Hovado muselo tudy kráčet

a vytloukat život z nich, s hovadským záměrem.

Robert Browning

„Childe Roland přišel k Temné věži“

„Co je to za řeku?“ vyzvídala líně Millicent.

„Je to jenom potok. No, možná trochu víc než potok.

Jmenuje se Pustý.“

„Opravdu?“

„Ano,“ řekla Winifred, „opravdu.“

Robert Aickman

„Ruka v rukavici“

Kniha první Jake

STRACH

V HRSTI PRACHU

I. Medvěd a kost

1

S ostrými náboji to zkoušela potřetí… a poprvé tasila z pouzdra, kterým ji vystrojil Roland.

Ostrých nábojů měli spoustu. Roland jich přinesl víc než tři stovky ze světa, ve kterém Eddie a Susannah Deanovi žili své životy až do chvíle volby. Ale skutečnost, že měli spoustu munice, ještě neznamenala, že jí mohli plýtvat. Spíš naopak. Bohové se na marnotratníky mračí. V této víře Rolanda vychovávali, nejdřív otec a potom Cort, jeho největší učitel, a Roland v to věřit nepřestal. Bohové nemusejí trestat okamžitě, ale dřív nebo později na pokání dojde… a čím déle se odkládá, tím pádněji trest dopadne.

Ze začátku stejně nebyly ostré náboje potřeba. Roland střílel víc let, než by krásná žena s hnědou kůží na kolečkovém křesle věřila. Nejdřív jen sledoval, jak míří a naprázdno střílí na terče, které jí stanovil, a opravoval ji. Učila se rychle. Ona i Eddie se učili rychle.

Přesně jak Roland předpokládal, oba byli rozenými pistolníky.

Dnes Roland a Susannah přišli na mýtinu vzdálenou necelou míli od tábora v lese, který jim byl domovem už skoro dva měsíce. Dny míjely v sladké jednotvárnosti. Pistolníkovo tělo se hojilo a Eddie a Susannah se zatím učili věci, které jim pistolník předváděl: jak střílet, lovit, kuchat a čistit to, co zabili. Jak nejprve vypnout, potom vyčinit a ošetřit kůži kořisti. Jak všeho využít, aby žádná část zvířete nepřišla nazmar. Jak najít podle Staré hvězdy sever a podle Staré matky jih. Jak naslouchat lesu, ve kterém nyní pobývali, více než šedesát mil od Západního moře. Dnes se k nim Eddie nepřidal, ale pistolníka to nerozladilo. Věděl, že lekce, které si člověk pamatuje nejdéle, jsou ty, které se naučil sám.

Avšak lekce, která byla nejdůležitější v dřívějších časech, zůstala nejdůležitější i dnes: jak střílet a jak pokaždé zasáhnout to, nač míříme. Jak zabít.

Okraje mýtiny tvořily tmavé, sladce vonící jedle, které mýtinu obstupovaly v hrubém půlkruhu. Na jižní straně mýtina náhle končila a spadala tři sta stop hluboko v řadě drolivých mělkých říms a popraskaných útesů, podobných obřímu schodišti. Z lesa vytékal čistý potok, rozděloval mýtinu na dvě poloviny, a nejdřív bublal hlubokou strouhou v měkké půdě a drobném kamení, a pak se hrnul přes šupinaté kamenné podloží, které se svažovalo k místu, kde se skála prudce lámala.

Voda spadala po kamenných stupních v řadě vodopádů a vytvářela spoustu hezkých, rozvlněných duh. Za okrajem srázu se prostíralo nádherné hluboké údolí, hustě zarostlé jedlemi a několika vzrostlými starými jilmy, které se nenechaly zadusit. Jilmy se tyčily vysoko, zelené a bujné, a mohly být staré už v době, kdy země, odkud Roland přišel, byla ještě mladá. Neviděl žádné znamení, které by prozrazovalo, že údolím někdy prošel požár, i když blesk do něj musel občas sjet. A blesk nebyl jediným nebezpečím. V dávných dobách byli v tomto lese lidé. Během uplynulých týdnů Roland několikrát narazil na jejich stopy. Byly to většinou primitivní artefakty, ale mezi nimi nalezl i střepy nádobí, které mohlo být vypáleno jen v ohni. A oheň je zlý sluha, jenž radostně utíká rukám, které ho stvořily.

Nad touto krajinou, jako vymalovanou, se klenulo bezchybně modré nebe a jen pár vran několik mil daleko po něm kroužilo a krákalo svými stařeckými, chraptivými hlasy. Vypadaly neklidně, jako by se blížila bouřka, ale Roland zavětřil a neucítil ve vzduchu žádný déšť.

Nalevo od potoka ležel balvan. Roland na něj položil šest kamenů. Každý byl hustě poset lupínky slídy, takže se v teplém odpoledním světle leskly jako čočky.

„Poslední možnost,“ řekl pistolník. „Jestli ti to pouzdro nesedí – třeba jenom nepatrně –, řekni mi to radši hned. Nepřišli jsme sem plýtvat náboji.“

Potměšile se po něm podívala a Roland v tom pohledu na okamžik spatřil Dettu Walkerovou. Jako když se záblesk slunce odrazí od ocelové tyče. „Co bys dělal, kdyby mi nesedlo a já ti to neřekla? Kdybych minula všech šest těch mrňousů? Praštil mě po palici, jako vám to dělával ten váš starej učitel?“

Pistolník se usmál. V uplynulých pěti týdnech se usmál víckrát než za uplynulých pět let. „To nemůžu a ty to víš. Byli jsme děti, to za prvé – děti, které ještě neprošly našimi obřady dospělosti. Můžeš dítě plácnout, abys ho usměrnila, ale –“

„V mém světě lepší lidi neuznávají, když se bijí děti,“ řekla Susannah suše.

Roland pokrčil rameny. Takový svět si dokázal těžko představit – copak se ve Velké knize neříká „Nešetři březový proutek, abys nezkazil dítě“? – ale věřil, že mu Susannah nelže. „Tvůj svět se nepohnul,“ řekl. „Mnoho věcí je tam jinak. Copak jsem to sám neviděl?“

„Asi viděl.“

„Každopádně ty a Eddie nejste děti. Dělal bych chybu, kdybych s vámi zacházel, jako byste byli. A pokud byly zapotřebí nějaké zkoušky, oba jste je složili.“

Sice to neřekl, ale vzpomněl si, jak to skončilo na břehu moře, kdy Susannah poslala přesnou kulkou tři nemotorné humroidy do pekel, než stačili pistolníka a Eddieho obrat na kost. Viděl, že se na něj usmívá, a napadlo ho, že asi myslí na totéž.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Přední tiráž

Zápletka

Kniha první Jake

I. Medvěd a kost

Kniha druhá Lud