Přeložila:

DANIELA ČERMÁKOVÁ

Jude Deveraux: Skvělá partie

Vydání první

Copyright © 2019 by Deveraux Inc.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2331. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Met Her Match vydaného nakladatelstvím

MIRA Books v roce 2019

Český překlad © 2020 Daniela Čermáková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2020 Martina Černá

Přebal a vazba © 2020 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1289-7 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1290-3 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Jude Deveraux

Skvělá partie

1

Lake Kissel

Summer Hill, Virginie

Terri Rayburnová vyhlížela z oken od podlahy do stropu svého domu u jezera. Líbil se jí ranní klid, těch pár okamžiků, které může strávit o samotě, než bude muset… No, začít řešit problémy. Jako dcera správce rezortu měla za úkol napravovat veškeré potíže. Hádky, střechy, do kterých zatékalo, hledání ztracených věcí, organizování lidí a událostí. Tohle všechno byla její práce.

Pak ale vytřeštila oči. Z jezera vystupoval nějaký muž v plavkách. Což nebyl nijak neobvyklý pohled, jenže tahle konkrétní osoba nevypadala jako typický nájemce nebo majitel chaty. Tenhle muž byl jiný.

Slunce právě vycházelo, zalévalo mu tělo jemnými paprsky a na svalech vytvářelo stíny. Vypadal jako hodně dobře opálený hráč amerického fotbalu. Tvář měl odvrácenou na stranu, takže jeho rysy nerozeznala, ale byla si jistá, že netuší, kdo to je.

Líbilo se jí, že má pořádné plavky. Příliš mnoho plavců v jezeře se domnívalo, že je moderní nosit na sobě tak málo, jak jen to jde.

Jeho tělo ji zaujalo. Nikdy se jí nezamlouvali muži, kteří byli příliš vyzáblí. Naopak dávala přednost velkým a svalnatým chlapákům, kteří dokázali zvednout veslařský člun a přenést ho na druhou stranu. Těm, kteří věděli, k čemu je náklaďák. Mužům, kteří dokázali ženskou stisknout a –

Potřásla hlavou, aby ty myšlenky umlčela. Už je to dávno, co měla nějakého přítele.

Když muž vykročil k jednomu z jejích rozkládacích lehátek a vzal si ručník přehozený přes opěrátko, vrátila se zpátky do reality. Ačkoliv na něj byl fantastický pohled, tady nemá co dělat! Je na jejím pozemku! Používá její lehátko. Proč nemůžou hosté respektovat soukromé vlastnictví? A proč jim její táta vždycky zapomene říct pravidla? Kdyby poslední dva dny nebyla pryč, ujistila by se, že tenhle nový host chápe, že si nemůže jen tak plavat, kdekoliv se mu zachce. Musí brát ohledy na ostatní majitele chatek a nájemníky.

Takže teď bylo na ní, aby tomu muži vysvětlila, že i když se domy nacházejí u jezera a všichni se chtějí bavit, přesto existují jistá pravidla, jež je třeba dodržovat.

Vykročila k proskleným dveřím, ale pak se zarazila. Muž se teď otíral ručníkem a sluneční paprsky mu dopadaly na záda. Měl široká ramena a útlý pás. Pod opálenou pokožkou se mu pohybovaly svaly. Vypadal, jako by strávil spoustu času děláním něčeho, po čem mu narostly.

Fajn, bez ohledu na to, jak dobře vypadá, ho teď seřve. Nemá právo vstupovat na její pozemek. Musí se vrátit tam, kde je ubytovaný.

Jenže zatímco ho pozorovala, její mozek už vymýšlel úplně jiný scénář. Existovalo jisté nevyslovené pravidlo, podle něhož jako dcera manažera nerandila s hosty u jezera, ovšem na tom obvykle nebylo nic těžkého. Vyzáblí kluci v upnutých plavečkách, chlípní manželé, kteří ji považovali za snadnou kořist, svobodní muži, kteří se domnívali, že po nich touží všechny ženy. Tihle všichni sem jezdili a Terri ani v nejmenším nezajímali.

Ovšem tenhle chlapík… Ten se jí vážně líbil! Jeho velikost, tvar těla, dokonce i barva pokožky patřily k jejím oblíbeným.

Přehodil si ručník přes rameno a obrátil tvář ke slunci. Jeho obličej nebyl krásný. Ne jako u modelů s vysokými lícními kostmi, kteří jsou všude k vidění. Měl chlapskou tvář se silnou bradou pokrytou černým strništěm a krátké tmavé vlasy. Nic zbytečného. Nic okázalého. To jediné, co na něm působilo měkce, byly jeho rty. Vypadaly jako stvořené k líbání.

Terri na chviličku zavřela oči a okřikla se, ať se ovládne. Je to host a ona se o něho musí postarat jako profesionálka. Nemůže fantazírovat o tom, že se mu vrhne kolem krku!

Položila ruku na západku na dveřích. Je na čase chovat se jako správce a říct mu, že se musí vrátit do své chatky a – „Cože, proboha?“ řekla nahlas.

Muž přešel terasu a odsunul dveře na druhém konci. Zaslechla, jak klaply, když vstoupil do jejího domu.

Terri okamžitě došlo, co se stalo. V tomhle má určitě prsty její otec Brody! Ani v nejmenším nepochybovala, že se ji snaží dát s tímhle chlapíkem dohromady. „Zatraceně!“ zamumlala. Jako by už tak neměla na krku dost problémů.

Otočila se na patě a vypochodovala na chodbu. Na konci dlouhého úzkého domu se nacházely dvě ložnice, jedna velice malá a druhá o něco větší. Ze dvou stran měla okna od podlahy do stropu.

Muž stál v nohou postele většího pokoje, ruce v pase mokrých plavek, jak se je chystal stáhnout. Když ji uviděl, vypadal překvapeně.

„Tady nemůžete zůstat,“ oznámila mu Terri. Jeho oči byly úchvatně modré. Byl starší, než si původně myslela. Možná kolem pětatřicítky. Chloupky na hrudi se mu rozbíhaly zprostředka břicha. Rozhodně to nebyl žádný klučina! Všimla si, že nemá žádný snubní prsten. Ne že by na tom záleželo.

„Omlouvám se,“ pravil. „Bylo mi řečeno, že majitelka domu je na Floridě.“

Hezký hlas. Vážně hezký. Vážně, vážně hezký. Terriin vztek se rozplynul. „Technicky vzato je to pravda. Tenhle dům patří mojí tetě, ale já…“ Vypjala se v ramenou. Proč se neučesala, když vstala z postele? Proč musí pořád nosit pytlovité neforemné oblečení?

„Vy jste Terri?“ zeptal se.

„To jsem.“

Muž chápavě přikývl. „Tenhle omyl způsobil můj strýček. Zmiňoval se, že by v domě mohla bydlet nějaká Terri, ale já si myslel, že je to jméno té majitelky a že tráví většinu času na Floridě.“ Přelétl Terri krátkým pohledem. „Za minutku vypadnu.“ Přistoupil ke skříni, vytáhl plátěný pytel a položil ho na postel.

„Váš strýček?“

„Kit Montgomery. Znáte ho?“

„Přátelí se s mým tátou,“ prozradila Terri. „Proč by vás posílal do mého domu? Je tu spousta volných chatek. Můj táta je realitní makléř a o všechno se stará.“

Muž vytáhl ze skříně nějaké košile a hodil je na postel. „Vašeho otce neznám, ale vím, že Kit chce, aby se mi tady v Summer Hillu líbilo, protože se sem stěhuju. Říkal mi, že bych první tři týdny měl pobýt tady u jezera místo ve městě. Nejspíš nechtěl, abych musel bydlet sám.“ Strčil do pytle boty a pak se na ni zadíval. „Jen bych rád řekl, že tohle je nádherný dům. Strávil jsem tu dvě noci a líbí se mi ten prosklený předek, jezero, prostě všechno.“

Terri věděla, že během skoro dvou let, co byl Kit Montgomery ve městečku, se s jejím otcem hodně spřátelili. Byli prostě nerozluční, jak se říkává. První zimu, co Kit bydlel v Summer Hillu, kuli s Brodym všemožné pikle. Přinejmenším Terri to tak nazývala. Když Kit koupil staré skladiště, předělal ho na divadlo a začal připravovat nějakou hru, aby získal ženu, kterou miloval, Brody mu ve všem pomáhal. Od koupi toho skladiště přes najímání dělníků až po obsazování herců, ve všem měl prsty. Když Kit získal dívku svého srdce, šampaňské teklo proudem.

Zatímco Terri pozorovala, jak ten muž balí, uvažovalao tom, že Kit a její táta už zase kují pikle – a tentokrát se to týká jí.

Pohlédla na mužova nahá záda, když se natahoval nahoru do skříně, a vzpomínala, že její táta už míval horší nápady než tenhle. „Dáte si něco k snídani?“

Otočil se a usmál se na ni – a Terri cítila, jak jihne. Hm, jo, existuje spousta horších věcí než být s tímhle chlapíkem… spolubydlící.

„Jenom jestli ji můžu připravit,“ prohlásil.

Terri se zazubila. Muži, které znala, nedokázali použít ani otvírák na konzervy. Terri to s ním však taky moc neuměla. „To by bylo fajn. Doufám, že máte rád cereálie Raisin Bran, a myslím, že mléko ještě bude v pořádku.“

„Zašel jsem na nákup,“ řekl a pak se zarazil. Zdálo se, že na něco čeká.

Chvíli jí trvalo, než pochopila. „Jasně. Oblečte se. Já udělám to samé.“ Vycouvala z místnosti a doufala, že to nevypadalo, jako že chodí takhle oblečená každý den. Protože její život spočíval v práci s čluny a motory a dětmi, které se domnívaly, že „prázdniny“ znamenají, že se nemusejí koupat, nesnažila se vypadat jako ze žurnálu.

Jakmile mu zmizela z dohledu, proběhla kolem kuchyně a chodbou do své ložnice. Ve skříni vedle dveří do koupelny byly jeden na druhém naskládané tři plastové koše plné špinavého oblečení. Proč jen před odjezdem nevyprala!

Protože přede dvěma dny její táta vypadal, že pokud okamžitě neodjede do Richmondu a nevyzvedne nové záchranné vesty, dostane z toho mrtvici.

„Nech je poslat FedExem,“ navrhla. Musela zkontrolovat tři čluny, někdo tvrdil, že je rozbitý gril, v čísle osmdesát čtyři rozházel mýval odpadky, v čísle jedenáct bylo rozbité okno a po Měsíční pláži se povalovaly použité prezervativy. Neměla čas jezdit do Richmondu!

Jenomže pak si Elaine vymkla kotník a nemohla řídit a bylo třeba vyzvednout šest krabic s oblečením. Zdálo se, že bez dalších kousků její už tak přecpaný obchod s oblečením nepřežije ani minutu.

Terri probodávala tátu a jeho přítelkyni Elaine pohledem. „Očividně jste ještě neslyšeli o poště? Řekněte Anně, ať zavolá –“ Odmlčela se, když uviděla jejich výrazy. Oba se tvářili stejně prosebně.

A tak Terri odjela do Richmondu, a když nebylo nic připravené, ubytovala se v jednom motelu. Zatímco čekala, podívala se na nějaký film, zašla do prodejny člunů, celé hodiny strávila v knihkupectví a celkově si to užívala. Vrátila se teprve včera pozdě v noci.

Takže proto si nevyprala. Prohrabala zásuvky a vytáhla tričko a šortky. Ne moc těsné, ani krátké. Nebude se parádit jenom kvůli tomu, že má v kuchyni pohledného chlapa.

Fajn, tak trochu řasenky a pročísnout si vlasy. Zadívala se do zrcadla. Všichni jí vždycky říkali, že vypadá jako „normální americké děvče“. Právě teď by byla radši víc… No, smyslnější. Exotičtější. Zajímavější.

Nadechla se, nanesla trochu rtěnky a vyšla z ložnice.

Stál v kuchyni, zády k ní, a sledoval dvě pánve na plynovém sporáku. Terri ani netušila, že má v kredenci vůbec nějakou pánvičku. „Co mám dělat já?“

„Nic,“ prohlásil. „Jenom se posaďte. Máte ráda vajíčka?“

„Jasně. Cokoliv.“ Uvelebila se na stoličce na druhé straně ostrůvku. Na sobě měl modrou bavlněnou košili, která vypadala značně opraně, a džínsy. Na levém zápěstí měl černý náramek, který byl z něčeho upletený. Možná z koňských žíní?

Nalil do hrnku kávu, postavil ho před ni a pak čekal, až ochutná.

„Páni. Tohle nemáte ze žádného obchodu v Summer Hillu.“

S úsměvem se obrátil zpátky ke sporáku. „Přivezl jsem si s sebou zrnka. Tak co tady děláte?“

„Myslíte jako práci?“ Počkala, až přikývne. „Všechno. Když se něco rozbije, někdo mi zavolá, abych to spravila. Tak dvakrát za den skáču do jezera, abych zachránila nějakého pitomce, který spadne z mola. Ach! Pardon. Chtěla jsem říct, že pomáhám lidem, kteří se ubytují v Lake Kissel, aby si to tu užili, aniž by museli na pohotovost.“

„Nebo volali doktoru Jamiemu?“ Položil před ni talíř s omeletou a toastem.

„Tohle vypadá úžasně. Buď Jamieho, nebo doktora Kylea. V Summer Hillu jsou teď dva lékaři. Polepšili jsme si. Ale říkal jste, že tu budete žít, takže to tu možná znáte.“ Smažil si vajíčka pro sebe, ale přidával koření z malých lahviček postavených na lince. Před jeho příjezdem tam nebyly.

„Jamie je můj bratránek z prvního kolene. Naši tátové jsou bratři a já budu pracovat pro Jamieho tátu a strýce.“

„A v čem to bude?“

Pokrčil rameny. „Věci ohledně peněz.“

Měla dojem, že ze své nastávající práce není moc nadšený.

Zvedl talíř s vejci a toastem a vykročil k ní. „Nevadilo by vám, kdybychom se přesunuli…?“ Kývl k jídelnímu stolu za rohem.

Když k němu zvedla oči, věděla, že se chce posadit tak, aby viděl na vodu. Taky to tam měla ráda. Představa, že se na tom shodli, přiměla Terri k úsměvu – v duchu. Nechtěla, aby si toho všiml. Na to bylo příliš brzo.

Posadil se do čela stolu čelem k jezeru a Terri zvolila židli po jeho pravici.

„Kdo tenhle dům navrhoval?“ zeptal se.

„Sestra mého táty, Agnes. Nakreslila ho na zem. Tvrdila, že chce z každého pokoje vidět na hladinu. Načrtla osmiúhelník, se dvěma obdélníky vybíhajícími po stranách. Je to skvělá kuchařka, takže toužila po dlouhém ostrůvku, kde by mohla obsluhovat hosty. Zvala sem spoustu lidí.“ Terri se rozhlédla po místnosti. Teta jí stále velmi chyběla.

„Ale teď je na Floridě?“ Jeho hlas zněl povzbudivě, jako by chtěl, aby prozradila víc.

„Minulý rok měla malou mrtvičku, nic strašného, ovšem táta stejně nechtěl, aby žila sama. Mám dojem, že chtěl, abych se k ní nastěhovala, ale teta Aggie prohlásila, že potřebuju vlastní život.“ Terri pokrčila rameny. „Každopádně se přestěhovala na Floridu a bydlí s ovdovělou sestrou svého zesnulého manžela. Myslím, že každý den pořádají večírky a popíjejí margaritu po litrech.“

Rozesmál se. „To zní dobře.“

„Hmm, mimochodem, jak se jmenujete?“

„Pardon! Já se nepředstavil? Nathaniel Taggert. Nate.“

„Správně. Jako doktor Jamie Taggert. Já jsem Terri Rayburnová.“ Napřáhla k němu ruku, aby si mohli potřást. Neměl jemnou dlaň člověka, který sedí za stolem.

Nate ruku odtáhl a znovu vyhlédl proskleným předkem domu. „Nabyl jsem dojmu, že váš otec tu byl už od začátku.“

„To byl. Rodina Kisselových vlastnila jezero a přilehlé pozemky přes sto let. Je tu skvělá zemědělská půda. Stálo tu pár chatek místních, ale ne moc. Ale minulá generace, Bob Kissel a jeho žena, neměli žádné děti, a tak se rozhodli vytvořit tu vlastní komunitu.“

„A váš otec jim pomáhal?“

„Ano. Byla to jedna z těch kosmických náhod. Táta přijel do Summer Hillu na návštěvu za svým starým kamarádem z armády, plánovali, že založí stavební společnost. Jednou si zašli na večeři a u stolu vedle nich seděli pan a paní Kisselovi, všechno slyšeli a dali se s nimi do řeči. Než dojedli, táta a jeho kamarád dostali práci.“ Terri se usmála. „Bylo to dokonalé spojení. Všichni čtyři spolu skvěle vycházeli. A teta Aggie ovdověla, když jsem byla ještě malá, takže sem přijela a starala se o účetnictví.“

„A váš táta to tu stále vede. A co vaše matka?“

„Zemřela, když mi byly dva roky.“ Terri se mu nepodívala do očí.

Chvíli seděli mlčky, oba vyhlíželi na jezero, s hrnky v rukou. Možná si to jenom představovala, ale cítila se s tímhle mužem příjemně. Obvykle utíkala ke dveřím, aby dělala to, co bylo zrovna potřeba. Protože byla pryč skoro osmačtyřicet hodin, nepochybovala, že otcova asistentka Anna pro ni má připravený dlouhý seznam věcí, co musí vyřídit.

Jenomže Terri se nechtělo odejít, aby se vypořádala s mývaly a odpadky a s čímkoliv, co zrovna zaneřádilo jednu z jejich dvou pláží.

Nadechla se. „Právě teď tu máme asi šest volných chatek, takže byste si mohl jednu z nich pronajmout.“ Kolem jezera poletovali ptáci a sluníčko vrhalo na vodu krásné stíny.

„Jak ty chatky vypadají?“

„Jako obvykle. Dvě z nich mají vepředu verandy.“

„Ale žádné prosklené ložnice?“

„Ani jedna. V zimě je sluníčko nízko a rozlévá se mi po celé podlaze.“

„Když slíbím, že budu jako myška a ani o mně nebudete vědět a budu vařit, mohl bych si pronajmout pokoj v tomhle domě? Zaplatím dvojnásobek toho, co obvykle požadujete.“

Terri ten nápad potěšil, ale potlačila úsměv. „To nevím… Blíží se naše každoroční slavnosti a nájmy jsou pěkně vysoko.“

„Máte tu nastřádané prádlo za celý měsíc, co potřebuje vyprat. Můžu vám s tím pomoct.“ Když se zatvářila překvapeně, Nate se zazubil. „Pardon. Trošičku jsem se tu porozhlédl, ale ne natolik, aby mi došlo, že tu nebydlí správcova sestra, ale jeho dcera. Myslíte, že tímhle vším můj strýc a váš otec něco sledují?“

„Ach, ano. Rozhodně.“ Terri cítila, jak jí začínají vlhnout oči při představě, co ti dva dohazovači mají za lubem.

Nate však rychle odvrátil pohled. „Možná že Kit chce, abych vám pomohl s prací tady. Se zachraňováním pitomců a podobně.“

Když Terri znovu zalétla pohledem k oknu, usmívala se. „Dostal jste mě. Dneska musím oznámit jedněm Endíkovým, že musejí nechávat víka na popelnicích zavřená, a ne, mývaly střílet nebudeme.“ Znovu se na něho zadívala, na jeho ramena napínající bavlněnou košili. „Jste dost velký, takže když jim to povíte vy, možná poslechnou.“

„Je tu povoleno nosit palné zbraně, že?“ Mračil se. „A kdo jsou ,Endíkovi‘?“

„Zbraně povolené nejsou. Jenomže sem přijíždějí dokonale rozumní lidé a popíjejí a paří a působí tolik problémů se vzduchovkami jako někdo s ráží dvanáct. Endíkovi je naše označení pro lidi, kteří sem přijíždějí na víkend. Taky máme Ročňáky a Hráče. Ročňáci jsou –“

„Nechte mě hádat. Zůstávají tu celý rok. Co nebo kdo jsou tedy Hráči?“

„Žijí někde jinde, ale léto tráví tady. Někteří jsou v důchodu, ovšem spousta z nich představují rodiny s jednou osobou, která vydělává peníze. Ta daná osoba je během týdne pryč.“

„A ti, co tu zůstanou, si rádi hrají?“

„Ano.“

„Máte pro ně nějaké aktivity?“

„Máme něco pro děti, ale dospělí se obvykle zabaví sami.“

Nate se na ni zadíval, Terri však upírala pohled přímo před sebe. Vysvětlovat mu, co Hráči dělají, by bylo příliš trapné.

„Hráči. Chápu.“

Terri postavila prázdný hrnek na stůl. „Povídal jste něco o třech týdnech?“

„Ano. Pak se vrátí Stacy. Má stánek na vašem festivalu a chce, abych jí ho připravil. Poslala stan a já ho mám postavit.“

Terri na něho zamrkala. „Stacy?“

Nate vstal a posbíral špinavé nádobí. „Moje snoubenka, Stacy Hartmanová. Teď je v Itálii, ale za tři týdny se vrátí, takže bych tu nezůstal moc dlouho.“ Otočil se a zamířil do kuchyně.

Terri seděla pár okamžiků naprosto bez hnutí. Jak moc může být někdo pitomý? Domnívala se, že tohohle muže poslali do jejího domu pro… No, pro ni.

Myslela si, že se její otec a jeho přítel, Kit Montgomery, tolik obávají o její naprostý a úplný nedostatek osobního života, že jí poslali dáreček. Jednoho vysokého nádherného muže zabaleného v mokrých plavkách. Bylo to tak očividné, že mu klidně mohli uvázat kolem krku i mašli.

Zabořila tvář do rukou. Pitomá a naivní. Žila ve vysněném světě plném úchvatných mužů postávajících na jejím prahu.

„Jste v pořádku?“ zeptal se Nate.

Zvedla oči. Sluneční světlo za ním mu kolem hlavy vytvářelo svatozář. Ta zatracená košile mu ladila s těma jeho zpropadenýma očima! Jezero ještě nikdy nebylo tak modré jako pohled tohohle chlapíka.

„Nic mi není,“ odpověděla. „Mám dneska plné ruce práce a jdu pozdě.“ Zvedla se. „Musím běžet. Jenom si potřebuju vzít svůj červený blok.“ Přešla k pohovce, aby se po něm poohlédla, ale když se otočila, stál u ní Nate tak blízko, že cítila teplo vycházející z jeho těla. Nepodívala se mu do očí. Místo toho držela hlavu skloněnou a o tři kroky ustoupila. „Blok. V kanceláři,“ podařilo se jí ze sebe vypravit.

Otočila se, pospíšila si ke dveřím, odsunula je a rozběhla se k molu. Během pár vteřin už stála ve svém malém hezounkém dřevěném člunu, nastartovala motor a zamířila ke Kruhovému klubu.

Když se ohlédla na svůj dům, uviděla, jak Nate Taggert stojí na molu. Dokonce i z téhle dálky rozeznala jeho nechápavý výraz.

Doopravdy doufala, že tenhle muž netuší, co se děje.

2

Zatímco Nate sledoval, jak mladá žena uhání ve své malinkaté loďce, jako by se nacházela na vedoucí pozici v závodu v Monte Carlu, vytáhl z kapsy telefon. Byl si na sto procent jistý, že za tímhle stojí Kit Montgomery.

Zavolal na Kitovo soukromé číslo, na to, které znali jen čtyři lidé na světě. Po letech, kdy mu byl kdykoliv po ruce, si Nate zasloužil, aby se mu mohl kdykoliv dovolat.

Kit to samozřejmě nezvedl. Nate to ani nečekal, ale nechá mu vzkaz v hlasové schránce, na který ten chlap jen tak nezapomene. „Co máš za lubem?“ zařval Nate a pak ztlumil hlas, když vykročil zpátky k domu. „Vím, že jsi za tím ty, ale proč? Stacy máš rád. Ne, miluješ ji. Představil jsi nás, tak proč mi předhazuješ další ženskou? Proč jsi –?“

Odmlčel se. Chlap tak tvrdohlavý a jistý si tím, že má vždycky pravdu, jako byl Kit Montgomery, si takovou zprávu nikdy neposlechne. Nate už viděl, jak Kit maže neposlechnuté hlasové zprávy od prezidenta Spojených států amerických. „Proč bych ho poslouchal? Ten pitomec je vždycky úplně mimo,“ prohlásil tehdy Kit.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

1

2