Copyright © Stephen King, 1997

Original English title: WIZARD AND GLASS (DARK TOWER IV)

Published by agreement with the author and the author’s agents,

The Lotts Agency, Ltd.

Translation © Linda Bartošková, 2000, 2008

Cover image: Rhett Podersoo

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA - s.r.o., 2020

Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-80-7593-226-6 (ePub)

ISBN 978-80-7593-227-3 (mobi)

Tato kniha je věnována Julii Eugleyové a Marshe De Filippo. Odpovídají na poštu, a většina dopisů se v posledních několika letech týkala Rolanda z Gileadu – pistolníka. V podstatě to byla Julie s Marshou, kdo mě dostrkal zpět k textovému procesoru. Julie, ty jsi mě strkala velmi účinně, proto tě jmenuji na prvním místě.

Zápletka

Čaroděj a sklo je čtvrtým dílem delšího příběhu, který je inspirován básnickým vyprávěním Roberta Browninga Já, rytíř Roland, přišel k Temné věži.

První díl, Pistolník, vypráví o tom, jak Roland z Gileadu pronásleduje a nakonec dopadne Waltera, muže v černém, který předstíral přátelství k Rolandovu otci, ale ve skutečnosti sloužil Martenovi, velkému čaroději. Dopadnout toho napůl lidského Waltera není Rolandovým hlavním cílem, jen prostředkem k onomu cíli: Roland chce dojít k Temné věži, neboť doufá, že tam je možno zastavit a možná i zvrátit stále rychlejší rozpad Středosvěta.

Roland je jakýsi rytíř, poslední svého rodu, a ve chvíli, kdy se s ním setkáváme, se mu Věž stala posedlostí, jediným důvodem k životu. Dozvíme se o časné zkoušce mužnosti, ke které byl přinucen Martenem, jenž svedl Rolandovu matku. Marten očekává, že Roland ve zkoušce neobstojí, bude „poslán na západ“ a otcovy pistole mu budou navždy odepřeny. Avšak Roland obrátí Martenovy plány vniveč, neboť zkouškou projde – zejména díky chytré volbě zbraně.

Objevíme, že pistolníkův svět má jakýsi zásadní a strašlivý vztah k našemu světu. Toto spojení se poprvé projeví, když Roland potká na pouštní dostavníkové stanici Jakea, chlapce z New Yorku a z roku 1977. Mezi Rolandovým a naším světem jsou dveře; jedny z nich představuje smrt a právě takovými dveřmi se Jake poprvé dostane do Středosvěta, protože ho kdosi na Čtyřicáté třetí ulici strčil pod projíždějící auto. Muž, který do něj strčil, se jmenoval Jack Mort – jenomže uvnitř Mortovy hlavy se skrýval a Mortovy vražedné ruce v té chvíli vedl Rolandův starý nepřítel Walter.

Než Jake a Roland Waltera doženou, zemře Jake znovu – tentokrát kvůli pistolníkovi, který je postaven před bolestnou volbu mezi svým symbolickým synem a Temnou věží, a on si vybere Věž. Jakeova poslední slova předtím, než padne do propasti, znějí: „Tak jdi – jsou jiné světy než tento.“

Poslední střetnutí mezi Rolandem a Walterem se odehraje u Západního moře. Hovoří spolu celou dlouhou noc a muž v černém vyloží Rolandovi budoucnost pomocí zvláštního balíčku tarotových karet. Roland se má soustředit zejména na tři karty – Vězně, Paní stínů a Smrt („Nikoli pro tebe, pistolníku“).

Druhý díl, Tři vyvolení, začíná na břehu Západního moře zanedlouho poté, co se Roland probudí po střetu se svým protivníkem a zjistí, že Walter je dávno mrtvý a zbývá z něj jen hromádka kostí mezi spoustami jiných kostí. Na vyčerpaného pistolníka zaútočí horda masožravých „humroidů“, a než jim Roland stačí utéct, je vážně zraněn, přijde o dva prsty na pravé ruce. Navíc dostane z těch kousnutí otravu, a když se vydá na sever po břehu Západního moře, Roland onemocní – možná umírá.

Cestou narazí postupně na troje dveře, které volně stojí na břehu. Všechny se otevírají do města New York, ale do tří různých kdy. Z roku 1987 Roland vytáhne Eddieho Deana, vězně heroinu. Z roku 1964 vytáhne Odettu Susannah Holmesovou, ženu, která přišla o nohy pod koleny při nehodě v metru – nebyla to však náhoda. Je to skutečně Paní stínů, jelikož v té společensky angažované mladé černé ženě, jak ji znají přátelé, se skrývá druhá, zlá osobnost. Ta skrytá žena, ta rvavá a lstivá Detta Walkerová, je odhodlána Rolanda i Eddieho zabít, když ji pistolník vtáhne do Středosvěta.

Mezitím Roland vstoupí znovu do roku 1977, do pekelné mysli Jacka Morta, který ublížil Odettě/Dettě ne jednou, ale dokonce dvakrát. „Smrt,“ řekl muž v černém Rolandovi, „ale ne pro tebe, pistolníku.“ A Mort také není tím třetím, kterého Walter předpovídal; Roland zabrání Mortovi ve vraždě Jacka Chamberse a krátce poté Mort zemře pod stejným vlakem, který v roce 1959 svými koly uřízl Odettě nohy. Roland proto nemůže toho psychotika přivést do Středosvěta – stejně, kdo by takového netvora chtěl?

Jenže musí zaplatit za svou vzpouru proti předpovězené budoucnosti; není to tak pokaždé? Ka, červe, řekl by možná Rolandův starý učitel Cort. Takové je to velké kolo, a pořád se otáčí. Nestůj před ním, když se dá do pohybu, jinak tě rozmačká a tak skoncuje s tím tvým pitomým mozkem a zbytečným pytlem střev a vody.

Roland je toho názoru, že možná zvolil všechny tři v osobě Eddieho a Odetty, protože Odetta má dvojí osobnost, ale když se Odetta a Detta spojí do jediné Susannah (hlavně díky Eddieho lásce a odvaze), pozná pistolník, že tomu tak není. Zjistí ještě něco: mučí ho vzpomínky na Jakea, chlapce, který ve chvíli smrti mluvil o jiných světech. Vlastně půlka pistolníkova mozku věří, že žádný chlapec nikdy nebyl. Tím, že Roland zabránil Jacku Mortovi v tom, aby strčil Jakea pod auto a tím ho zabil, vytvořil časový paradox, který ho trhá na kusy. A trhá na kusy rovněž Jakea Chamberse v našem světě.

Pustiny, třetí díl série, tímto paradoxem začínají. Roland, Eddie a Susannah zabijí obřího medvěda, který se jmenoval Mir (tak mu říkal starý lid, který ze strachu z něj odešel) nebo Šardik (tak mu říkali Velcí staří, kteří ho postavili – protože medvěd je kyborg), a pak jdou po stopách zvířete a objeví stezku Paprsku. Paprsků je šest, spojují dvanáct portálů, které označují okraje Středosvěta. Pistolník věří, že v bodě, kde se Paprsky kříží – ve středu Rolandova světa, možná ve středu všech světů – se svými přáteli nakonec Temnou věž najde.

Tou dobou už Eddie a Susannah nejsou v Rolandově světě vězni. Díky lásce a tomu, že se z nich postupně také stávají pistolníci, jsou plnohodnotnými účastníky výpravy a dobrovolně pistolníka následují stezkou Paprsku.

V mluvicím kruhu nedaleko od portálu Medvěda je čas zhojen, paradox skončí a konečně vytáhnou skutečného třetího. Jake se vrátí do Středosvěta v závěru nebezpečného obřadu, kdy si všichni čtyři – Jake, Eddie, Susannah a Roland vzpomenou na tvář svého otce a zhostí se svých úkolů se ctí. Zanedlouho se ze čtveřice stane pětice, protože Jake se spřátelí s brumlákem. Brumláci, kteří vypadají jako kříženci jezevce, mývala a psa dovedou trochu mluvit. Jake svého nového přítele pojmenuje Ochu.

Cesta zavede poutníky k Ludu, městské pustině, kde zdegenerovaní potomci dvou starých politických frakcí, Pubů a Šedých, pokračují v dávno započatých bojích. Než k městu dojdou, dorazí do malého městečka River Crossing, kde stále přebývá několik stařičkých obyvatel. Poznají v Rolandovi pozůstatek dávných časů, než se svět hnul, a uctí jeho i ostatní. Potom jim staří lidé povědí o jednokolejném vlaku, který možná stále jezdí z Ludu do pustin, po stezce Paprsku směrem k Temné věži.

Jakea ta novina poleká, ale nijak nepřekvapí; než odešel z New Yorku, dostal dvě knihy z obchodu, jehož majitelem byl muž se jménem hodným zamyšlení: Calvin Věž. Jedna knížka je plná hádanek, ale stránky s odpověďmi jsou vytrženy. Druhá kniha, Karlík Šš-šš, je dětský příběh o vlaku. Zábavná pohádka, řekli by mnozí – ale Jakeovi cosi na Karlíkovi velmi vadí. Cosi děsivého. Roland ví ještě něco: v Ušlechtilé řeči jeho světa slovo kar znamená smrt.

Teta Talitha, matriarcha obyvatel River Crossing, dává Rolandovi stříbrný křížek na krk a družina pokračuje v cestě. Než dojdou do Ludu, objeví jakési ztroskotané letadlo z našeho světa – německou stíhačku z 30. let. V kokpitu se tísní mumifikovaná mrtvola neznámého obra, ale skoro jistě jde o napůl mytického vyhnance Davida Quicka.

Cestou po vratkém mostě přes řeku Send se Jake a Ochu skoro zřítí do hlubin. Zatímco se jim Roland, Eddie a Susannah snaží pomoci, zaskočí je umírající (a velmi nebezpečný) psanec Gasher. Unese Jakea a odvede ho do podzemí k Tikytákovi, poslednímu vůdci Šedých. Tikyták se ve skutečnosti jmenuje Andrew Quick; je pravnukem muže, který zemřel při pokusu o přistání s letadlem z jiného světa.

Roland (s Ochovou pomocí) se vydá za Jakem a Eddie a Susannah najdou Kolíbku ludskou, kde se vlak Blaine Mono probudí. Blaine je poslední pozemní nástroj rozsáhlého počítačového systému, který leží pod městem Lud, a zajímá ho už jen jedno: hádanky. Slíbí, že vezme poutníky na konečnou stanici železnice, pokud rozluští hádanky, které jim položí. Jinak, říká Blaine, je vezme na mýtinu, kde končí všechny stezky – jinými slovy je zabije. V tom případě budou mít početnou společnost, protože Blaine chce uvolnit zásoby nervového plynu, který zabije všechny obyvatele Ludu: Puby, Šedé i pistolníky.

Roland Jakea zachrání a Tikytáka považuje za mrtvého – jenže Andrew Quick mrtvý není. Poloslepého a se strašlivou ránou v obličeji ho zachrání muž, který se představí jako Richard Fannin. Avšak Fannin se představí zároveň jako Bezvěký cizinec, démon, před kterým Walter varoval Rolanda.

Roland a Jake se znovu sejdou s Eddiem a Susannah v Kolíbce ludské a Susannah – s malou pomocí „tý mrchy“ Detty Walkerové – dokáže vyluštit Blaineovu hádanku. Dostanou se do vlaku, kde si nesmějí všímat vystrašených varování Blaineova rozumného, leč žalostně slabého podvědomí (Eddie tomu hlásku říká Malý Blaine), a tam zjistí, že Blaine má v plánu spáchat sebevraždu i s nimi na palubě. Skutečnost, že mozek, který vlak řídí, existuje v počítačích ztrácejících se v dáli pod městem, jež se proměnilo v jatka, nic nezmění na tom, že růžový vlak ve tvaru projektilu sjede někde na trati z koleje v rychlosti přesahující rychlost zvuku.

Mají jedinou možnost, jak přežít: Blaine miluje hádanky. Roland z Gileadu mu nabídne zoufalý obchod. Právě tímto obchodem Pustiny končí, a právě jím Čaroděj a sklo začíná.

ROMEO: Přísahám, drahá, při nebeské luně,

jež stříbrem polévá koruny stromů…

JULIE: Při luně nepřísahej, Romeo.

Vrtkavý měsíc den co den se mění,

tvá láska mohla by být stejně vratká.

ROMEO: Při čem tedy?

JULIE: Nepřísahej vůbec,

a když už musíš, zaklínej se sebou,

vždyť ty jsi moje modla nejvyšší,

jen v tebe věřím.

Romeo a Julie

William Shakespeare

(přel. Jiří Josek)

Čtvrtého dne Oz poslal pro Dorotku a ona měla velkou radost. Když vstoupila do Trůnního sálu, Oz ji příjemně pozdravil.

„Posaď se, moje milá. Myslím, že jsem našel způsob, jak se z této země dostaneme.“

„A dostaneme se až do Kansasu?“ zeptala se dychtivě.

„No, tím Kansasem si nejsem tak jistý,“ řekl Oz, „protože nemám nejmenší ponětí, kde se nachází…“

Čaroděj ze země Oz

L. Frank Baum

Uvítal bych zas díl starších dob, a šťastnějších,

kdy jsem mohl doufat, že svůj part vhodně sehraji.

Nejdřív mysli, potom bojuj – vojákovo umění:

jeden doušek oněch starých časů vše napraví!

Já, rytíř Roland, přišel k Temné věži

Robert Browning

Prolog

Blaine

„DEJTE MI HÁDANKU,“ vyzval je Blaine.

„Naser si,“ pravil Roland. Nezvýšil hlas.

„CO JSI TO ŘÍKAL?“ Velký Blaine užasl tak zřetelně, že se hlasem znovu velmi podobal svému dvojčeti, o kterém neměl tušení.

„Řekl jsem, aby sis nasral,“ opakoval Roland klidně, „ale jestli tomu nerozumíš, Blaine, vysvětlím ti to. Ne. Odpověď zní ne.“

Dlouho, předlouho Blaine neodpovídal, a když konečně odpověděl, neozvala se slova. Stěny, podlaha a strop začaly opět blednout a průhlednět. Během deseti vteřin Panský vůz opět přestal existovat. Letěli nyní pohořím, které předtím viděli na obzoru: kovově šedé vrcholy k nim spěchaly sebevražednou rychlostí a pak ustupovaly a odhalovaly holá údolí, kde se plazili obří brouci jako suchozemské želvy. Roland uviděl cosi, co vypadalo jako obří had, který se najednou vyplazil z ústí jedné jeskyně. Chytil brouka a vtáhl ho do svého doupěte. Roland v životě taková zvířata ani krajinu neviděl a při pohledu na ně se mu zježila kůže, jako by se mu chtěla odlepit z těla. Jako by je Blaine odvezl do nějakého jiného světa.

„MOŽNÁ BYCH MĚL TADY VYKOLEJIT,“ řekl Blaine. Mluvil hloubavě, ale pistolník zaslechl podtón tajeného, pulzujícího vzteku.

„Možná bys měl,“ odpověděl pistolník lhostejně.

Eddie vypadal zoufale. Němě naznačoval otázku: Co to DĚLÁŠ? Roland si ho nevšímal. Měl plno práce s Blainem a věděl naprosto přesně, co dělá.

„JSI HRUBÝ A ZPUPNÝ,“ řekl Blaine. „PODLE TEBE TO JSOU MOŽNÁ ZAJÍMAVÉ VLASTNOSTI, ALE PODLE MĚ NE.“

„Ach, mohu být ještě mnohem hrubší.“

Roland z Gileadu spustil ruce a pomalu vstal. Stál zdánlivě v prázdnotě, rozkročený, pravou ruku na boku a levou na santálové pažbě revolveru. Stál, jako už stál mnohokrát předtím, na prašných ulicích stovky zapomenutých městeček, v řadě vražedných kamenných kaňonů, v bezpočtu temných saloonů, kde páchlo hořké pivo a staré smažené jídlo. Byl to prostě další rozhodující boj na další prázdné ulici. To bylo vše a to stačilo. Bylo to keh, ka a ka-tet. To, že vždy došlo na tuto rozhodující zkoušku, bylo středobodem jeho života a osou, na které se otáčelo jeho ka. To, že boj bude tentokrát vybojován slovy a nikoli kulkami, nic neměnilo. Stejně to bude boj na život a na smrt. Pach zabíjení se vznášel ve vzduchu stejně zřetelně a nepochybně jako pach puklé zdechliny v bažině. Pak se ho zmocnila bojová zuřivost jako vždy – a už to vůbec nebyl on, kdo tam stál.

„Mohu tě nazvat nesmyslným, dutohlavým, pitomým strojem. Mohu tě nazvat hloupým, nemoudrým stvořením, jehož zdravý rozum je pouhou zimní meluzínou, která se prohání v dutém stromě.“

„PŘESTAŇ.“

Roland pokračoval stejně klidným tónem a naprosto si Blainea nevšímal. „Jsi to, čemu Eddie říká ‚mašinka‘. Kdybys byl něco víc, mohl bych být ještě hrubší.“

„JSEM MNOHEM VÍC NEŽ JENOM –“

„Mohl bych tě nazvat například čurákem vyhuleným, ale nemáš čurák. Mohl bych říct, že jsi odpornější než nejodpornější žebrák, který se kdy plazil nejhnusnějšími ulicemi stvoření, ale i takový tvor je lepší než ty – nemáš kolena, po kterých by ses plazil, a nepadl bys na ně, i kdybys je měl, protože nemáš ponětí o takovém lidském nedostatku, jako je milosrdenství. Mohl bych dokonce říct, že jsi čubčí syn, ovšem kdybys měl matku.“

Roland se odmlčel, aby nabral dech. Jeho tři společníci nedýchali vůbec. Obklopovalo je a dusilo ochromené mlčení Blainea Mona.

„Můžu tě nazvat nevěrným tvorem, který nechal svou jedinou společnici, aby se zabila, zbabělcem, který si liboval v týrání pošetilců a v ubíjení nevinných, ztraceným a tlachavým mechanickým skřetem, který –“

„PŘIKAZUJI TI, ABYS PŘESTAL, NEBO VÁS NA MÍSTĚ ZABIJU!“

Rolandovi plály oči tak divokým modrým ohněm, že se Eddie před ním přikrčil. Jako z dálky slyšel, jak Jake a Susannah zalapali po dechu.

„Zabij, jestli chceš, ale nebudeš mi nic přikazovat!“ zaburácel pistolník. „Zapomněl jsi tváře těch, kdo tě vyrobili! Teď nás buď zabij, nebo mlč a poslouchej mě, Rolanda z Gileadu, syna Stevenova, pistolníka a pána starobylých krajů! Neušel jsem tolik mil za tolik let proto, abych poslouchal tvoje dětinské žvanění! Rozumíš? Teď budeš poslouchat ty MĚ!“

Na okamžik se znovu rozhostilo šokované ticho. Nikdo nedýchal. Roland hleděl přísně vpřed, hlavu vysoko pozvednutou, ruku na pažbě pistole.

Susannah Deanová zvedla ruku k ústům a nahmatala tam nepatrný úsměv, jako když si žena sahá na nový zvláštní kousek oděvu – třeba klobouk –, aby se přesvědčila, jestli je stále na místě. Bála se, že právě končí její život, ale pocit, který v té chvíli vládl jejímu srdci, nebyl strach, ale hrdost. Pohlédla vlevo a uviděla, že Eddie si měří Rolanda a užasle se usmívá. Jakeův výraz byl ještě prostší: byl to čirý obdiv.

„Pověz mu to!“ vydechl Jake. „Nandej mu to! Správně!“

„Měl bys ho poslechnout,“ souhlasil Eddie. „Ten se fakt s ničím nepáře, Blaine. Ne nadarmo mu říkali Šílenej pes z Gileadu.“

Po dlouhé, předlouhé chvíli se Blaine zeptal: „OPRAVDU TI TAK ŘÍKALI, ROLANDE, SYNU STEVENŮV?“

„Možná ano,“ odpověděl Roland a klidně stál ve vzduchu nad holými kopci.

„K ČEMU TI BUDE, KDYŽ MI NEŘEKNEŠ ŽÁDNOU HÁDANKU?“ ptal se Blaine. Teď mluvil jako nabručené, rozzlobené děcko, kterému dovolili příliš dlouho přetáhnout obvyklou večerku.

„Netvrdil jsem, že neřekneme,“ odpověděl Roland.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Přední tiráž

Zápletka

Prolog Blaine

Část první Hádanky

Část druhá Susan

Část třetí Uzraj, sklizni

Část čtvrtá Všecka boží děťátka dostala boty