Kristián Jaremko

Denníky Maveliornu

KORENE ZLA

Vydavateľ Richard Lunter – KICOM

Ukážka z elektronickej knihy

„Korene rastú a tiahnu sa chladnou zemou až k nám obyčajným ľuďom, ktorí o ich sile nemajú ani poňatia. Rastú a vyvíjajú sa, veď dnes už je na ich základoch postavený celý Maveliorn. Ale ako raz povedal jeden múdry prorok, kto raz hocijako zatne do koreňa, korene zotnú nás. A tak sa začala táto doba, doba ohňa a železa, prachu nasiaknutého krvou vinných i nevinných, začala sa doba vzostupu koreňov zla.“

Frederik Moon, rytier hviezd

13. september 1307

1. kapitola

Keď Adam nakŕmil kravy a vedro hnoja vysypal na kopu, vrátil sa späť do chalupy. Pri stole ho už čakala Ilsa s horúcou kuracou polievkou. Adam a Ilsa sa zosobášili len nedávno a už vtedy čakali dieťa.

„Som rád, že ťa tu mám,“ povedal Adam Ilse, ktorá sa naňho mierne pousmiala. Bolo zvláštne, že nemala dobrú náladu, veď ju už kopal plod v bruchu.

Ilsa sa zvíjala v kŕčoch, Adam sa prebudil na jej výkrik. Nemali dosť cepresov, aby si mohli dovoliť pomoc miestnej babice, a preto sa Adam o pôrod musel postarať sám. Prešlo asi len pol hodiny a dieťa už bolo na svete.

„Je nádherné,“ zašepkala Ilsa.

„Veď je predsa po tebe,“ usmial sa Adam a podal jej dieťa.

„Frederik, jeho meno bude Frederik,“ povedala Ilsa a pozrela sa na Adama.

„Pekné meno,“ odvetil.

„Bude rovnako čestný a statočný ako jeho otec,“ povedala Ilsa.

Adam ju chytil za ruku a so slzami v očiach odvetil: „Budem vás chrániť celým svojím telom, za vás oboch dám srdce i dušu, vždy tu budem pre vás.“

Záblesk a zrazu svetlo, v ktorom stojí chlapec či skôr už chlap v otrhanej kožušine s jazvou na pravom líci a mečom v pošve. Steny naokolo sú chladné a posiate machom.

„Našiel som to, doparoma, konečne si privyrobím aspoň pár cepresov do vrecka,“ povedal chlapec s úsmevom. Zozadu sa k nemu prikrádala nejaká postava, ktorá vyskočila z tmy priamo k nemu.

„Pozor! Zmení ti život.“

Adam sa s výkrikom zobudil a uvedomil si, že sa nachádza vo svojej posteli s Ilsou, ktorá sa veľmi preľakla. Vonku bolo počuť erdžanie koní a nejaké hlasy. Do domu im vtrhli petarhskí renegádi.

„Dobrý večer,“ povedal vysoký, svalnatý a zrejme bojom skúsený veliteľ, „našim chlapcom dochádza jedlo, pitie a aj ženská neha. Túlajúc sa po okolí sme natrafili na vašu chalupu, a tak sme si povedali, že zájdeme na malú návštevu. Vidím, že máš krásnu rodinku.“

„To áno, manželka sa volá Ilsa a syn sa volá Frederik,“ odvetil Adam.

„Dominik, Henry, čo vy na to? Teplá strava a trošku nehy od tejto krásnej dámy, to si dám povedať,“ odvetil veliteľ.

Dominik sa šibalsky usmieval, Henry sa iba potichu prizeral z kúta miestnosti.

„O jedlo sa s vami podeliť môžem, páni moji, ale Ilsa je moja manželka a tú vám nedám za nič na svete,“ povedal ráznym tónom Adam.

„My sme sa ťa na nič nepýtali, ty hlúpy farmár. Chlapci, zabite ho, ale predtým si ešte užijem s jeho manželkou,“ odsekol veliteľ.

Adam stihol uskočiť jeho ostriu, no Dominik, ktorý ho chytil zozadu, mu vrazil nôž priamo do srdca. Adam sa zapotácal a spadol na zem smerom k malému Frederikovi. Krvavá mláka sa zväčšovala, až kým nedošla k nohám Dominika a veliteľa, ktorí práve vstávali z postele, kde ležala už mŕtva Ilsa. Veliteľ podišiel k Frederikovi a vzal ho do rúk.

„Si krásne dieťa, podobáš sa na toho svojho bastarda fotra. Chvála Telionovi, že sa už na ten ksicht viac nebudem musieť pozerať. A teraz je načase postarať sa aj o teba, maličký, veď vieš, každú prácu treba dokončiť.“

Vzal nôž s fľakom od Adamovej krvi položený na stole a preťal dieťaťu pokožku na líci, z ktorej vyšiel tenký pramienok krvi.

„Aká krásna tvárička,“ zamrmlal.

„Pane, ak dovolíte, postarám sa o to dieťa sám, viete, dnes som nikoho nezabil, vždy to urobíte len vy dvaja,“ povedal rozrušene Henry.

„Nečakal som, že si na zabíjanie prckov, ale dobre teda,“ odvetil veliteľ, rozrehotal sa a vložil Henrymu dieťa do rúk. Bolo malé, slabé a nevinné a práve prišlo o oboch rodičov. Nemalo viac ako tri roky. Bolo ťažké na to čo i len pomyslieť.

„Zabijem ho vonku a rovno ho hodím do kríkov, nech tu nezapácha.“

„Dobre, ale rýchlo sa vráť, týchto dvoch treba tiež spratať.“

Henry vyšiel von a rýchlo sa začal vzďaľovať od domčeka, až kým nedošiel ku koňom priviazaným k stromu. S dieťaťom v náručí nasadol do sedla jedného z nich a vybral sa na cestu. Keď prišli do dedinky pri potoku, začínalo už svitať. Henry zosadol z koňa a vybral sa k vysokému domu na kraji dediny, kde zaklopal na dvere a čakal. Otvorila mu stará pani so šedinami.

„Babka, odlúčil som sa od tých banditov a zachránil toto dieťa. Vraj sa volá Frederik, ak môžeš, postaraj sa oň, prosím ťa. Viem, že ma budú hľadať a naisto ma aj nájdu,“ povedal Henry babke, nasadol na koňa a odišiel.

„Ahoj, maličký, si prekrásny a určite aj silný, ja to vycítim,“ prihovorila sa babka dieťaťu, „postarám sa o teba ako o vlastného, to ti sľubujem,“ dodala vstupujúc do domu a zatvorila za sebou dvere.

3. jún 1328

2. kapitola

V jaskyni bolo cítiť smrad zdochnutých malomurkov. Len pred malou chvíľou ich zabil chlapec v kožušine, kvôli jeho zlej obratnosti ho však aj tak poškriabali. Vyrastal na dedine a navyše bez otca, takže šermiarskemu umeniu ho nemal kto priučiť. Vedel len to, čo sa naučil sám pri rôznych bitkách a šermovačkách s chlapcami. Kráčajúc chodbami prišiel až na koniec, kde uvidel truhlicu obalenú machom.

„Konečne si trochu privyrobím do vrecka,“ povedal si sám pre seba a pristúpil k truhlici. Keď ju však otvoril, zistil, že je prázdna. Očividne tu už boli kopáči.

„Dočerta!“ zreval, keď zrazu začul zozadu prichádzajúce kroky. Kroky boli už blízko, keď sa v obratnej otočke do temna rozohnal mečom, až to zasvišťalo a chlapec zbadal rytiera v dotrhanej červenej tunike s rozstrapatenými blonďavými vlasmi a erbom mačky a štítu.

„Rytier Abaroxu blúdiac v jaskyni? Čo nové sa ešte dozviem,“ povedal chlapec a zložil zbraň rovnako ako rytier.

„Nie som tvoj nepriateľ, chlapče, len som hľadal skratku do Feringhelu. Čaká ma tam môj pluk, s ktorým sa potom presunieme do Karnusu. A čo robíš ty, sám v tejto jaskyni? Neceníš si život?“

„Hľadám poklad. Kúpil som si mapu, ktorá ma k nemu mala priviesť, ale ako vidíš, truhlica je prázdna. Moja cesta sa práve skončila, môžem sa vrátiť.“

„Ak chceš, môžeš ísť so mnou a sprevádzať ma, rád spoznám niekoho nového. Inak, ja som Erich, a ty?“

„Ja som Frederik, teší ma. Ak ti môžem poradiť, vyrazme čo najskôr, kým nenastane noc. Nemám chuť nechať sa roztrhať nejakou potvorou.“

Šli dlhou piesočnou cestou lemovanou kríkmi. Zotmelo sa rýchlo, na oblohe už bolo vidieť oba mesiace, Per i Ather.

Table of Contents

Titulná strana

1. kapitola

2. kapitola