Čekání na lásku

Oldřich Antonín Hostaša

Čekání na slovo

1.

Dobrý večer, noc prochází přístavem.

Poznávám ještě neznámou paní,

a nálada večera je přítelem;

I tváře: která se nad řekou sklání.

Poznal jsem Vás samotnou u čekárny,

měla jste pro mne zvědavý úsměv,

náš svět mi v tu chvíli dal své rošťárny,

mít lásku jako svůj nový objev.

Jsem drzý a s úklonou jsem Vás pozval

na malé večerní posezení.

V myšlenkách jsem osud na souboj vyzval,

pro jedno milostné pohlazení.

Když má smělá naděje nejvíce,

rozsvítila malých hvězd tisíce.

2.

Rozsvítila malých hvězd tisíce,

I mnoho jich v mém srdci zahořelo

pro ženu; kterých není nejvíce.

Jmenuji se Rudolf, já, pane, Máří.

A dlaně jsou jako holubice.

Svá slova spřádám pro náš veliký svět,

abych Vám zvědavé otázky dal,

řekl několik půlnočních krásných vět.

S úsměvem zavírají vinárnu;

jdeme po schodech i řeka sny mívá.

Na vteřinu vedle ní nestárnu:

Vidíte Máří, náš život nás vítá.

A píše své náladové rekviem.

Podívejte! Je to měsíc nad splavem.

3.

Podívejte! Je to měsíc nad splavem.

Je tu se svým tajemným posláním.

Odcházíte a já již nevím, čí jsem.

V očích otázku; co se setkáním?

Jsem a budu obyčejným tulákem.

Vy jste mne na chvíli zastavila,

snad i v lásce budu mocným silákem.

Máří, dvě cesty jste oslovila.

Již Vám píši v sobě dopis budoucí,

a nemám se sebou žádné hádky.

Z polibku jste pro mne více žádoucí.

Když únava vypráví pohádky,

aby ukolébaly nejvíce.

A někde usíná I ulice.

Konec ukázky

Table of Contents

Čekání na lásku

Čekání na slovo

1.

2.

3.

Pražská zastavení