Žití po životě

Oldřich Antonín Hostaša

1. část

Východ života

Východ

Nad mořem zářivé oko vychází, a bárka sny převáží.

Stojím na břehu,

život varhaník drnká melodii, je v našich myšlenkách.

Kněz lásky celebruje skutky,

a strýc čas nám dal vteřinu, vteřinu,

která nikdy nekončí.

***

Vltava

V hlubokém zákoutí lesa, pramínek oslovil slunce, šum listů,

je jako houslí hlas,

a synové vládce větru; dali jméno:

Vltava.

Sluneční kouč dal nezbednost, v orchestru splavů plyne její čas,

břehy jsou svatební šál,

a já stojím na Karlově mostě, její ústa zpívají o Praze,

o Praze,

která v jejích vlnách, probouzí své srdce.

Dobré ráno!!! Matičko měst.

***

Touha

Jsi drahokam v prstenu milování a pero života,

píše v srdci verše básníka.

Východ slunce zlatí myšlenky do křišťálna a bárka snů odváží hvězdy.

Ranní vítr píše menu městu, výčepní z nebeské hospody, čepuje rosu.

A básníkova píseň, zpívá čas,

čas okamžiku.

***

Zvony

Zvony milování rozkvétají růži lásky, a lampa večera,

rozsvítila tapetu hvězd.

Má dlaň hladí Tvojí nedočkavost; jediného okamžiku,

chvíle, jedné vteřiny,

která již není.

***

Chvíle

Slunce vyšívá Tvé vlasy, má dlaň je plachetnice, plující po úbočí ňader, klín je úvozová cesta,

ústa znějí skřivánčím trylkem, strejda čas otevírá studnu čekání,

a mozaika milování, skládá letní odpoledne.

Konec ukázky

Table of Contents

Žití po životě

Východ života

Východ

Vltava

Touha

Zvony

Chvíle

Zrození