Přeložila:

JANA PACNEROVÁ

B B Easton: 44 kapitol o 4 mužích

Vydání první

Copyright © 2016 by B B Easton

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2336. publikaci

Přeloženo z anglického originálu 44 Chapters about 4 Men v roce 2016

Český překlad © 2020 Jana Pacnerová

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Artwork, Photography, and Cover Design by BB Easton

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1301-6 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1302-3 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

B B Easton

44 KAPITOL

O

4 MUŽÍCH

POZNÁMKA AUTORKY

44 kapitol o 4 mužích vychází z pravdivých událostí, které jsou přizdobené, přizpůsobené a přehnané pro účely humoru a/nebo z důvodů autorčina sklonu psát v opilosti a ve stavu spánkové deprivace. Všechna jména, místa a identifikační znaky byly změněny za účelem ochrany identity všech zúčastněných. Pokud byste snad dešifrovali skutečnou totožnost slečny Eastonové nebo některé jiné postavy této knihy, pak vás autorka žádá, abyste jí laskavě umožnili splnit vám krátký seznam požadavků výměnou za vaše mlčení.

S ohledem na nadměrnou nekorektnost, vulgaritu a barvitý sexuální obsah není tato kniha určena osobám mladším osmnácti let – a pravděpodobně by se před nimi měla důkladně schovat.

Původně jsem chtěla tuhle knihu věnovat svému manželovi, ale vzhledem k tomu, že o její existenci neví a nikdy, nikdy se o ní nesmí dozvědět, rozhodla jsem se ji místo jemu věnovat tobě, můj milý, rozmilý čtenáři.

ÚVOD

Přesně tak, lidičky. Když už z toho prožitku nebudete mít nic jiného, aspoň můžete vykládat všem kamarádům, že vám někdo dedikoval knihu.

A navíc celý román. Ne jenom tak nějakou pitomou novelu. Kdepak.

To je to nejmenší, co pro vás můžu udělat. Koneckonců, jste jediný důvod, proč jsem se vůbec rozhodla tuhle trapně osobní hromadu zápisů z deníku, e-mailů a prasečinek zveřejnit. Je to strašné rozhodnutí (v dlouhé řadě strašných rozhodnutí, o kterých se brzy dočtete), ale dělám to pro vás.

Víte, jsem školní psycholožka, takže se v úpravách chování vyznám. Chcete, aby se vaše dítě přestalo chovat jako debil? Jsem tu pro vás. Chcete zjistit, jestli má malý Johnny poruchu autistického spektra, nebo je jenom blázen do Minecraftu? Pusťte mě na něj. Ale chcete vědět, jak přimět svého chladného, odtažitého, nekomunikativního partnera, aby vám projevoval víc náklonnosti? Ehm…

Věděla jsem houby. Roku 2013 se moje manželství podobalo spíš vztahu pohovky a jejího majitele než muže a ženy, a pořád se to zhoršovalo. Až do dne, který všechno změnil – do dne, kdy Kenneth Easton začal číst můj deník.

V té chvíli jsem narazila na průlomovou psychologickou techniku tak jednoduchou, tak pitomou, tak dokonalou, až proměnila mého introvertního manžela, polykače čísel, během několika měsíců v nažhaveného sexuálního pantera. Nadchlo mě to tak, že jsem posbírala všechny své poznámky a pod rouškou noci je poslepovala dohromady. Chtěla jsem šířit výtisky této Frankenknihy napříč světem, od moře k moři, ke všem chuděrám, co se brodí bahnem jednotvárného dlouhodobého vztahu. „Naděje existuje!“ štěbetala bych do tmy, zatímco bych rozhazovala výtisky z ukradeného práškovacího letadla. „Nemusíte se spokojit s debilní nudou!“

Ale místo abych se učila pilotovat jednomotorový letoun, abych se o svůj malý objev podělila, nakonec udělám v pořadí druhou nejlepší věc. VYDÁM TO KNIŽNĚ.

Jasně, mohli by mě vyhodit z práce, doručit mi návrh na rozvod anebo mi uložit povinné lekce rodičovství, pořádané Úřadem pro ochranu rodiny a dítěte (kam by se mi docházelo hodně těžko, až by mi úvěrová společnost zabavila auto), kdyby si tuhle knihu přečetl někdo, koho znám, ale mým heslem odjakživa bylo: „Následky ať si trhnou.“ (Čímž se vysvětluje většina obsahu této knihy.)

Doufám, že něco z toho, co si tu přečtete, vám pomůže vdechnout do vašeho komatózního životního partnera trochu života. Doufám, že si dopřejete tu velepotřebnou pauzu od svého života, abyste se chvíli smály tomu mému. Ale kdyby se ani jedno z toho nepovedlo, aspoň můžete říct kamarádkám, že vám BB Eastonová věnovala své memoáry… což bude v pohodě přibližně nula celá pět desetin sekundy, dokud se vás kamarádky nezeptají: „BB která?“

SLOVNÍČEK

(Redakce Websterova výkladového slovníku, zavolejte mi, kdybyste narazili na něco, co se vám zamlouvá.)

Abradovaný (příd. jm.) – slovo, které by mělo existovat, ale neexistuje; rozbolavělá vlastnost pokožky po abrazi.

Bodlinatý (příd. jm.) – plný ostrých hrotů nebo bodavých pocitů. 2. slovo ukradené jeho autorce, komediální bohyni Jenny Lawsonové.

Buřtobraní (podst. jm.) – společenská sešlost, tvořená primárně muži, kteří mají penisy.

Citošuk (podst. jm.) – viz Emorekce.

Emorekce (podst. jm.) – penis, který ztopoří spíš zásluhou emocionální než fyzické nebo vizuální stimulace.

Fantakurvastický (příd. jm.) – takhle vyslovuje spojení kurva fantastický někdo, kdo vypil vrchovatou sklenku pinotu grigio.

Frankenkniha (podst. jm.) – odvozeno od „Frankenstein“. Nahodile nahromaděné deníkové záznamy, e-maily, fotky, neslušné básničky a pornografické povídky, které nějaký kretén poskládá dohromady a pokouší se je vydávat za knihu.

Gargameliánský (příd. jm.) – související nebo zahrnující Gargamela, zloducha a Nemesis národa Šmoulů.

Chlap (podst. jm.) – muž, který je dospělý a současně výrazně starší než jeho přítelkyně, takže je hloupé říkat o něm „můj kluk“, stejně jako je hloupý vztah s ním sám o sobě.

Chlemt, chlemtat (podst. jm., slov.) – 1. jméno mírně protivného kočičího mazlíčka ze seriálu Hromkočky, 2. polykat nebo dychtivě hltat s nulovými ohledy na způsobné stolování.

Kobkovitý (příd. jm.) – podobat se nebo připomínat sklepní kobku, ale nikoli sexy způsobem ve stylu sado-maso.

Kriticistní (příd. jm.) – 1. tíhnoucí k morálním odsudkům na základě vlastních názorů a zkušeností. 2. většina žen původem z jihovýchodu Spojených států.

Lehosný (příd. jm.) – vzniklo spojením slov lehký a výnosný.

Lízatelný/cvrnkatelný (příd. jm.) – srozumitelné samo o sobě.

Manžebot (podst. jm.) – ženatý muž, který se chová spíš jako robot než jako lidská bytost. Tento kyborg bývá zpravidla poslušný, orientovaný na výkon, introvertní, rigidní v dodržování pravidel a rutiny, sexuálně zdrženlivý a odpůrce zábavy.

Manžešuk (podst. jm.) – ženatý muž, který už by měl mít plné zuby vytahané, plandavé staré vaginy své manželky, ale místo toho se chová jako nenasytná sexuální mašina, která si právě šňupla osmou lajnu koksu.

Nejvíc nejlepší (příd. jm.) – přiblblý způsob, jak říct nejoblíbenější.

Nenaprd (příd. jm.) – ne na prd; nikoli nezbytně pěkný, ale ani ne úplně na prd.

Podsvětní (příd. jm.) – z pekel nebo peklo obnášející.

Polétavý (příd. jm.) – 1. bujný, povznesený, vzdušný. 2. bezstarostný, spokojený, uvolněný.

Potulnictví (podst. jm.) – 1. stav nebo porucha bloumání. 2. profese někoho, kdo se nazdařbůh potuluje, aniž má trvalé bydliště nebo zaměstnání, ale přesto si může dovolit kožené kalhoty a částečně dokončená tetování.

Přánepřátelé (podst. jm.) – přátelé? Nepřátelé? Záleží na tom, jaký je den a kolik lihovin se vypilo.

Slizák (podst. jm.) – slizká osoba s nepříliš počestnými úmysly.

Šmírovanec (podst. jm.) – osoba, kterou je šmírák posedlý. Jasně.

Šukovýročí (podst. jm.) – každoroční připomenutí data, kdy partner mužského pohlaví, jenž obvykle leží během všech sexuálních aktivit nehybně jako nezaujatý bezobratlý, přistoupí k milování. Vzpomínková akce může a nemusí zahrnovat minutu ticha.

Tvrďárna (podst. jm.) – počínání někoho, kdo je tvrďák – vzpurný, vzdorovitý, jde z něj strach.

Vandální (příd. jm.) – související s vandalismem nebo ho obnášející; v podstatě jen o moc lepší a víc sexy verzi slova vandalský.

Zlonius (podst. jm.) – 1. hybrid netvor-génius. 2. zlý génius. 3. Zde vložte fotografii dr. Sary Snowové.

Zmrtvolit (slov.) – spojení slov zesnout a mrtvola. Příklad: „BB Eastonová tě do třiceti sekund zmrtvolí, jestli kurva neslezeš z jejího přítele.“

Ztuberovaný (příd. jm.) – stav osoby postižené tuberkulózou.

1

Manžebot

Tajný deník BB

16. srpna

Milý deníčku,

já z toho kreténa snad umřu.

Čerstvě ze sprchy. Je tak blízko, až cítím vůni Irish Spring z jeho pokožky. Vlasy má vlhké a sexy a strniště na bradě prostě dokonalé – tak akorát dlouhé, aby bylo měkké na dotek, ale ne tak dlouhé, aby zakrývalo jeho perfektně tesané rysy. A to, jak mu tričko přiléhá k bicepsům a napíná se na pevných plochách hrudi… Dokázala bych se na něj dívat celý večer. Vlastně jsem i koukala – i když jen koutkem oka. Ale to nestačí.

Chci se ho dotýkat.

Během půl hodiny od chvíle, kdy žuchnul vedle mě a pustil si baseballový zápas Braves, jsem vymyslela tisíc a jeden způsob, jak natáhnout ruku a toho chlapa pohladit. Mohla bych si s ním proplést prsty nebo mu přejet klouby po drsné, hranaté čelisti. Třeba bych mohla být hravá a projít se mu mátově zelenými nehty po výrazných břišácích a pak, jakmile bych upoutala jeho pozornost, nasedla bych obkročmo na jeho vlhké, čisté, pevné tělo a zabořila mu ty samé prsty do mokrých vlasů.

Jenže takové blbosti nedělám, protože vím, že by mi to vyneslo jen pohled úkosem a odsunutí opačným směrem.

Můj manžel je skála. Ne jako že: Je tak silný a taková opora. Nevím, co bych si bez něj počala. Ale spíš jako: Je sakra tak chladný, až by mě zajímalo, jestli má vůbec nějaký pulz. Ken mě nikdy ani nedržel za ruku, deníčku. Každopádně ne vědomě. Nechal se ode mě držet, když byl v bezvědomí, ale kdykoli jsem se o to pokusila, pokud byl vzhůru, Ken trpělivě snášel nepohodlí lidského doteku… no, řekněme, pět a půl sekundy, než nenápadně vyprostil svou měkkou, ochablou končetinu z mého sevření.

Se sexem je to víceméně stejné. Věčný gentleman Ken si lehne na záda a nechá mě, abych si s ním dělala, co chci, přičemž v tichosti provozuje minimální a povinné mazlení. (Dokonce i když jsem se snažila být zábavná a napodobila zmrzlinovou scénu z Padesáti odstínů šedi. Na jeho obranu budiž řečeno, že roli Christiana musím hrát já, protože Ken očividně nezná jeho text. A připouštím, bílý šum elektronické dětské chůvičky nezní zrovna jako Al Green. A kdovíproč nikdy nemáme doma vanilkovou zmrzlinu jako v té knize. Máme jen Cherry Garcia, která se olizuje hodně nešikovně, protože se přitom musí hodně žvýkat. Ale stejně. Menší účast bych ocenila.)

Bez ohledu na to, jak velké divadýlko to vyžadovalo, potom vždycky líbám a mazlím Kenovo štíhlé, krásné tělo a snažím se vyždímat aspoň stupínek tepla z toho balvanu ve tvaru chlapa, který je mým manželem. Celou tu dobu takřka slyším, jak si v duchu počítá – jedna vteřina, dvě vteřiny, tři vteřiny – než mě klepne po zadku. Znamení, že z něj mám sakra slézt.

Aspoň to tak působí.

Kenův problém není chlad – ale naprostý nedostatek potřeby, touhy nebo schopnosti sdílet intimitu. Tyhle vlastnosti po pravdě řečeno udržují naše manželství ve stavu stability a bez dramat. A pak taky ještě skutečnost, že ten chlap nikdy neudělá nic špatně.

Kenneth Easton seče trávník, platí účty, dodržuje zákony, auto řídí opatrně, vynáší odpadky, zkrátka je typický manžebot – kyborg sestavený konkrétně k tomu, aby vydržel sedmdesát až osmdesát let manželství o síle vichřice. Nikdy jsem ho nepřistihla, že by pokukoval po jiné. Sakra, nikdy jsem ho nepřistihla dokonce ani při lži.

Ne, Kenův problém je ten, že jeho manželkou jsem já.

Než jsem poznala Kena, deníčku, vyzkoušela jsem přinejmenším třiasedmdesát procent krkolomných pozic z Kámasútry. Oholila jsem si většinu hlavy a opatřila jsem si piercingy do všech intimních částí těla dřív, než jsem směla chodit do kina na nepřístupné filmy. Volný čas jsem trávila připoutaná ke všemu možnému kluky, kteří měli dohromady víc tetování, než by se dalo napočítat na koncertu Guns N‘ Roses. Ken tomu jednoduše nemohl konkurovat.

Tak proč se tedy, ptáš se, taková malá punkerská coura jako já provdala za někoho tak ušněrovaného?

Právě kvůli nim. Kvůli tomu, jak mi vyskočí adrenalin a zorničky se rozšíří v rámci reakce bojuj-nebo-uteč pokaždé, když ucítím odporně nasládlé pižmo Obsession for Men od Calvina Kleina. Kvůli tomu, jak ve mně pohled na piercing v dolním rtu budí touhu začít zase kouřit. Kvůli tomu, jak se mi při pohledu na paži potetovanou odshora až dolů chce stopnout autobus kapely na turné a nechat všechno, na čem jsem tak usilovně pracovala, ležet ve škarpě u silnice. Kvůli tomu, jak jsem měla nervy nadranc, když jsem Kena poznala, srdce mi mlelo z posledního a stabilita a jistota a zdravý rozum, které mi nabízel, působily na mou vyčerpanou, vyprahlou duši jako hojivý balzám.

Ti pokérování muži-děti z mé minulosti sice byli divocí milenci, ale nedokázali si udržet pinďoura v kalhotách, čistý trestní rejstřík ani peníze na bankovním účtu, a to ani za cenu vlastního života. Na druhé straně Ken byl prostě tak… bezpečný a odpovědný, tak bezproblémový. Nosil tenisky Nike a trička z Gapu. Měl vlastní dům. Chodil běhat. Jeho trestní rejstřík byl stejně čistý jako jeho pihovatá pleť. A navrch ke všemu vystudoval na vysoké škole… to budeš, deníčku, koukat… účetnictví.

Možná jsem se napravila trošku moc.

Nesmíš mě špatně chápat, miluju Kennetha Eastona jako blázen. Je to můj nejlepší přítel, otec mých dětí a po pravdě řečeno jsme spolu absurdně šťastní. Nebo aspoň já jsem šťastná. Jsem. Vážně. Člověk může brečet nudou, a současně být šťastný, ne? Říká se tomu slzy štěstí. Štěstí, nuda, přenáramná nuda, slzy. Ken je opak hédonika a kamenný ksicht, takže těžko říct, jak se cítí. Rozhodla jsem se ho považovat taky za šťastného. Ale buďme upřímní, Ken možná vlastně žádné pocity nemá.

Zato má hranatou bradu jako Captain America s nenápadným dolíčkem a permanentní slabé strniště vousů. A záviděníhodně vysedlé lícní kosti. A akvamarínové oči zastíněné řasami v barvě espressa a pískově hnědé vlasy, na temeni právě tak dlouhé, aby mu roztomile padaly do čela. Postavu má štíhlou a svalnatou. Jeho smysl pro humor je suchý. Je vysoce inteligentní, sebeironický a tolerantní vůči mému blbnutí.

Ten chlap je pro mě nejmíň z devadesáti procent ideální, ale poslední dobou nedokážu myslet na nic jiného než na těch deset či méně procent, které postrádá: vášeň a tetování. Dvě věci, které musím oplakat a zapomenout na ně, abych uchránila své krásné, jednotvárné manželství.

Jenže to nejde.

Tetovaní drsňáci jsou jako droga, které nedokážu nechat. Hltám romance s antihrdiny, jako by šlo o životně důležitou potravinovou skupinu. Můj iPhone je nabitý písněmi tisíce zadýchaných, úzkostných, tetovaných rockerů, připravených naplnit mi hlavu při stisknutí tlačítka, kdykoli potřebuju únik. Videorekordér mi přetéká záhadnými upíry, motorkáři na pokraji společnosti, hédonistickými rockovými hvězdami a těmi, kdo přežili zombie apokalypsu – alfa samci, do jejichž potetované náruče můžu vběhnout, kdykoli věci kolem mě začnou být trochu moc… domácké.

A víš, deníčku, co jsem pochopila během svých úniků do těch imaginárních dystopických společností a fiktivních podzemních zápasnických ringů? Že ty muže znám. Randila jsem s těmi muži – s vrcholně umanutým skinheadem, který se stal mariňákem a potom psancem z motorkářského klubu, s bývalým trestancem a účastníkem ilegálních automobilových závodů, jehož životní postoj by se dal vyjádřit slovy „na to sere pes“, s citlivým heavy metalovým basákem…

Měla jsem je všechny, deníčku. Jak to, že jsem dřív nepochopila paralelu mezi svými vyfantazírovanými muži a bývalými přáteli? A to si říkám psycholožka!

Po pravdě řečeno, důvodem, proč jsem se vůbec stala psycholožkou, je nejspíš Knight, můj kluk ze střední školy. Úplnej magor. Zítra ti o něm budu vyprávět. Ken jde spát, což znamená, že mi zbývá jen asi pět minut, abych zasáhla a skočila na něj dřív, než ho ukolébá ke spánku History Channel. Drž mi palce!

2

Kostrátor

Tajný deník BB

17. srpna

Knight, Knight, Knight. Kde mám vůbec začít, deníčku? Být Knightovou přítelkyní bylo hodně podobné jako být obětí únosu se stockholmským syndromem. Neměla jsem do toho co mluvit – Knight rozhodl, že jsem jeho, a Knightovi nikdo neodporoval. Časem se ale můj strach z něj proměnil v přátelství, a dokonce jsem začala svého věznitele milovat, i s těmi psychopatickými sklony a tak vůbec.

Knight byl skinhead. Oprava: Knight byl Skinhead s velkým S – jediný na našem rozlehlém předměstí Atlanty, čítajícím tři okresy, abych byla přesná. Byl tak neuvěřitelně naštvaný, že na to nestačila žádná z ostatních subkulturních skupin naštvaných-bílých-mužů na střední škole Peach State High School. Sportovci byli trochu moc veselí a družní. Punkeři, byť uspokojivě vandální a násilničtí, se maličko moc bavili. Gothové byli prostě slečinky. Ne, Knightův vztek byl tak všeobjímající, že si musel vybrat podskupinu, jejíž image hlasitě řvala: Zadupu tě kurva do chodníku a pak ti urvu ruku a zmlátím tě s ní, jestli se opovážíš i jen dýchat se mnou stejný vzduch. Knight byl v plnění své zastrašovací mise tak úspěšný, až zůstal po celou dobu studia na střední škole jednočlennou podskupinou.

Myslím, že jeho zuřivost vznikla už při narození, kdy ho tupá a neschopná matka pojmenovala Ronald McKnight. Psal se rok 1981, takže jak znám Candi, pravděpodobně se snažila udělat dojem na ženatého burzovního makléře, který ji zbouchnul, tím, že pojmenovala dítě jejich lásky po nejslavnějším republikánovi, na jakého si dokázala vzpomenout. Nejspíš – po létech, kdy sloužil jako boxovací pytel zástupu Candiných surových, opilých, pravděpodobně ženatých mužských přátel; kdy s ním žena, která dávala přednost společnosti rozmanitých hovad před vlastním synem, zacházela jako s přítěží; a kdy musel snášet vtípky na Ronalda McDonalda pokaždé, když se konečně dostal z domu – někdy během té doby se z Ronalda stal Knight a z Knighta se stala živoucí hrůza.

Knight byl chlapecky pohledný a trvale zakaboněný jako Eminem – světlá pleť, platinové vlasy ostříhané strojkem na půl centimetru a prakticky průhledné obočí i řasy. Knightův přízračně bezbarvý zevnějšek však divoce zvýrazňovaly pronikavé, ledově modré oči.

Postavu měl Knight hubenou, ale vypracovanou. Jako pouliční rváč. Nábožně navštěvoval lekce vzpěračství (vážně? Ty podělané státní školy nedokážou vymyslet pro děti nic lepšího?) a jednou vyhrál v sázce s fotbalovým týmem tři sta dolarů, když zvedl na benchi sto padesát kilo – což byl tenkrát zhruba dvojnásobek jeho tělesné hmotnosti.

Kdykoli Knight tu historku vyprávěl, pokaždé dumal: „Nejde o velikost psa v boji. Jde o velikost bojovnosti v tom psovi.“

A dovolte, abych vám sdělila, že Ronald McKnight – neboli, jak mu na střední Peach State všichni říkali (nikdy, nikdy do očí), Kostrátor – měl v sobě bojovnosti náramně moc.

Ještě zajímavější než to, že Knight byl jediný skinhead ve městě, bylo to, že vlastně nebyl rasista. Ani jednou jsem od něj neslyšela žádné žvásty o bílé síle, ani jsem ho neviděla se žádnými typicky nacistickými odznaky. Svastiky a železné kříže se mezi jeho osobními věcmi nevyskytovaly, což bylo podezřelé.

Jako věčnou psycholožku mě už tenkrát tak fascinoval jeho nedostatek fašistické ikonografie, až jsem dokonce sebrala kuráž a jednou jsem se ho na to zeptala.

Místo aby vytrčil pravou paži do vzduchu a předvedl Sieg Heil, Knight se rychle rozhlédl chodbou na obě strany, aby se ujistil, že nikdo neposlouchá. Pak se naklonil tak blízko ke mně, až jsem na šíji ucítila jeho hadí dech, a zašeptal: „Já fakt nejsem rasista. Já prostě všechny nenávidím.“

A já mu to věřila. Ten prevít nenáviděl všechny.

Aspoň jsem si to myslela.

Roku 1996 bylo na planetě pět miliard lidí. Ronald „Knight“ McKnight nenáviděl čtyři miliardy devět set devadesát devět milionů devět set devadesát devět tisíc devět set devadesát devět z nich. Nenáviděl své rodiče. Nesnášel přátele. Záměrně zastrašoval cizí lidi. Ale z jakéhosi skrytého důvodu Knight usoudil, že mě má rád. A být jediným člověkem, kterého má rád nejstrašidelnější kluk ve vesmíru, to bylo opojné.

Když jsem se s Ronaldem McKnightem setkala poprvé, byla jsem pihatá chudinka z prváku s laníma očima a po ramena dlouhou kšticí narezle blond vlasů, ...

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

POZNÁMKA AUTORKY

Věnování

ÚVOD

SLOVNÍČEK

1

Manžebot

2

Kostrátor