Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Elle Kennedy: Hra

Vydání první

Copyright © 2019. The Play by Elle Kennedy

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2338. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Play vydaného v roce 2019

Český překlad © 2020 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Cover photographs: © Shutterstock.com

Návrh obálky a přebal © 2020 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1307-8 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1308-5 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Elle Kennedy

HRA

Cyklus Briar U (3)

Sarah J. Maasové za její podporu a nadšení.

A za to, že mi připomíná, proč píšu.

1. kapitola

Hunter

Tahle párty stojí za hovno.

Asi jsem měl radši zůstat doma, jenže v poslední době to u nás „doma“ vypadá spíš jak na natáčení reality show o Kardashiankách. Kvůli třem holkám, s kterými bydlím, náš barák přetéká estrogenem.

Na druhou stranu ani v domě Théty Bety Ný není o estrogen nouze, je to ale ten druh estrogenu, za kterým se smím táhnout. Všechny moje spolubydlící jsou zadané, takže od nich musím držet ruce pryč.

Stejně tak musíš držet ruce pryč od všech těchhle ženských…

Pravda. Uvalil jsem sám na sebe celibát, takže musím držet ruce dál od všech.

Nabízí se proto otázka – Když v lese spadne strom a vy nemůžete na párty sesterstva nikoho ojet, dá se to ještě pořád považovat za párty?

Sevřu pevněji červený plastový kelímek, který mi do ruky právě vrazil kámoš a spoluhráč Matt Anderson.

„Díky,“ zamumlám.

Napiju se a ušklíbnu. Pivo chutná jako voda, ačkoli je to možná dobře. Aspoň nebudu v pokušení vypít víc než jedno. Zítra nám trénink, začíná až v deset dopoledne, chci ale zajet na stadion aspoň o dvě hodiny dřív, abych trénoval golfový úder.

Vzhledem k tomu, jak katastrofálně dopadl loňský rok, jsem se zapřisáhl, že pro mě bude hokej vždycky na prvním místě. V pondělí začíná nový semestr, příští týden máme první utkání a já se cítím namotivovanej. Loni se Briar do národního mistrovství nedostal, a to čistě mojí vinou. Letošní sezóna bude jiná.

„Co si myslíš o týhle?“ Matt nenápadně kývne k roztomilý holce v mrňavých boxerkách a světle růžovým tílku. Nemá podprsenku a přes tenkou látku jí vystupují tuhé bradavky.

Okamžitě se mi seběhnou všechny sliny.

Už jsem se zmínil, že jsem na pyžamový párty? Jop jop. Neměl jsem sex skoro pět měsíců a třeťák zahajuju na párty, na kterou každá přítomná holka přišla v podstatě v několika nitkách. Nikdy jsem o sobě netvrdil, že jsem chytrej.

„Je to kus,“ uznám. „Jdi do ní.“

„Bych šel, jenže…“ Zamručí. „… se kouká po tobě.“

„No, tak u mě má smolíka,“ odpovím a pokrčím rameny. „Klidně za ní zajdi a vyřiď jí to.“ Dobrosrdečně ho dloubnu do paže. „Určitě v tobě uvidí dostatečnou cenu útěchy.“

„Cha! Neser. Já žádná cena útěchy nejsem. Jestli na mě nechce vlízt sama, najdu si nějakou, která to chtít bude. O pozornost holek nepotřebuju soutěžit.“

Právě proto mám Matta rád – na ledu je soutěživej parchant, ale mimo kluziště je slušnej kluk. Hokej hraju celý život a už jsem měl spoluhráče, kteří by bez váhání přebrali klukovi holku, nebo ještě hůř, za zády mu ji ojeli. Hrál jsem s klukama, kteří považovali fanynky za zboží na jedno použití a kteří se o holky dělili jak o krabičku Tic Tacu. S kluky bez respektu k ženám a s mizerným úsudkem.

Na Briaru mám ale to štěstí, že hraju se samými slušnými kluky. Jasně, v každým týmu se objeví jeden nebo dva pitomci, ale většinu party tvoří fajn kluci.

„Jo, to nebude tak těžký,“ souhlasím. „Ta hnědovláska na druhý hodině si právě představuje, jak na tobě rajtuje.“

Při pohledu na holku v krátké bílé noční košili a s křivkami na těch správných místech uznale rozevře hnědé oči. Holka zčervená, když se na sebe podívají, stydlivě se usměje a zvedne kelímek v němém přípitku.

Matt se za ní bez ohlédnutí vydá. Nedivím se mu.

Obývák je narvanej holkama ve spodním prádle a klukama v pyžamech ve stylu Hugha Hefnera. Netušil jsem, že má tahle párty nějaké téma, takže mám na sobě kapsáčové kraťasy a bílé tílko a tak mi to vyhovuje. Většina přítomných kluků stejně vypadá v těch ohozech ujetě.

„Bavíš se?“ Hudba sice řve, ale ne tak hlasitě, abych tu holku neslyšel. Tu, kterou si původně prohlížel Matt.

„Jo. Dost dobrá účast.“ Pokrčím rameny. „DJ taky ujde.“

Přisune se blíž. „Jsem Gina.“

„Hunter.“

„Vím, kdo jsi.“ Do hlasu se jí vkrade soucit. „Byla jsem na tom konferenčním finále proti Harvardu, když ti ten debil zlomil zápěstí. Nechápu, že to udělal.“

Já jo. Ojel jsem mu holku.

To si samozřejmě nechám pro sebe. Ne že bych to udělal záměrně. Když jsem s tou holkou spal, netušil jsem, kdo to je. Ona ale očividně moc dobře věděla, kdo jsem já. Chtěla se pomstít svému příteli, to jsem ovšem nevěděl a zjistil jsem to až ve chvíli, kdy se na mě vrhl uprostřed druhého nejdůležitějšího utkání sezóny, toho, které mělo rozhodnout, kdo postoupí na mistrovství, tedy na ten nejdůležitější turnaj vysokoškolské ligy. Výsledkem rvačky na ledě bylo moje zlomené zápěstí. Ten hajzl z Harvardu mi ho nechtěl zlomit, ale stalo se a já byl najednou ze hry. Stejně jako náš kapitán Nate Rhodes, kterého vyloučili za to, že se na moji obranu začal s protihráči prát.

Proberu se ze vzpomínek. „Byl to mizernej konec sezóny,“ uznám.

Její ruka si najde cestu na můj pravý biceps. Mám teď paže obrovské, jestli to můžu sám o sobě říct. Když nemáte sex, dřít v posilovně je jediný způsob, jak si zachovat zdravý rozum.

„To mě mrzí,“ zavrní Gina. Sjede mi prsty po paži, až mi z toho hoří kůže.

Málem nahlas zasténám. Zatraceně, jsem tak nadrženej, že mi napůl stojí jenom z toho, že mě holka hladí po paži.

Vím, že bych měl tu její ruku odstrčit, ale už je to hodně dlouho, co se mě někdo dotýkal jinak než platonicky. Doma po mně spolubydlící v jednom kuse sahají, ale nic sexuálního v tom není. Brenna mě ráda tu a tam z legrace plácne nebo štípne do zadku, kdykoli se na chodbě mineme, ne však proto, že by mě chtěla. Je jenom oprsklá.

„Chceš jít někam, kde bude větší klid, a popovídat si nebo tak?“ navrhne Gina.

Jsem na tomhle světě už dost dlouho, aby mi bylo jasné, co „popovídat si nebo tak“ v holčičí řeči znamená.

1) Moc povídání nebude.

2) Bude hodně „nebo tak“.

Gina by to nemohla dát jasněji najevo, ani kdyby držela ceduli s nápisem „OJEĎ MĚ!“ Dokonce si při té otázce olízla rty.

Vím, že bych měl říct ne, ale představa, že bych se teď vrátil domů a vyhonil si ho u sebe v pokoji, zatímco se moji spolubydlící dívají na maraton starých řad reality show The Hills, mě zrovna neláká. Proto odpovím: „Jasně,“ a vyjdu s Ginou z místnosti.

Skončíme v mrňavé pracovně s gaučem, několika knihovnami a pracovním stolem u zdi pod oknem. Je tu překvapivě prázdno. Bohové večírků se nad mojí sexuálně abstinující maličkostí smilovali a zajistili nám nebezpečné soukromí, kterému bych se měl spíš vyhýbat. Místo toho ležím na gauči a Gina mě líbá na krku.

Její měkounká košilka se mi otře o paži. Je skoro pornografický, jak příjemný ten lehounký dotek je. V poslední době mě vzrušuje úplně všechno. Tuhle se mi postavil při reklamě na dózy na potraviny, která na mě vyskočila na YouTube, protože mamina v tý reklamě loupala banán. Pak ho nakrájela na kousky a ty uložila do dózy, a ani ta příšerná symbolika mě nezastavila, abych si ho nad Banánovou madam nevyhonil. Ještě pár měsíců a začnu souložit s jablečnými koláči, které každou neděli peče moje spolubydlící Rupi.

„Moc hezky voníš.“ Gina se zhluboka nadechne, pak vydechne a její dech mě zalechtá na krku. Znovu ke mně přisaje rty, cítím je na krku horké a vlhké.

Je tak příjemný ji držet na klíně. Osedlala si mě vypracovanými stehny, tělo zakryté saténovou košilkou má horké a samou křivku.

Musím to zastavit.

Dal jsem slib sobě i svému týmu, ačkoli to nikdo z nich po mně nechtěl a všichni si myslí, že jsem magor, že se o abstinenci vůbec snažím. Matt mi na rovinu oznámil, že nevěří, že když potlačím sexuální pudy, bude to mít na výkon v zápasech jakýkoli vliv. Já si ale myslím, že ano, a pro mě je to hlavně otázkou principu. Kluci si mě zvolili za kapitána. Beru tu zodpovědnost hodně vážně a z osobní zkušenosti vím, že mi ženy umí stoupnout do hlavy. Kurvení mi loni vyneslo zlomený zápěstí. Nehodlám to opakovat.

„Gino, já –“

Přeruší mě tím, že přitiskne rty na moje, a pak už se líbáme a hlava se mi začne točit. Chutná po pivu a žvýkačkách. A její vlasy, které jí jako hustá zrzavá opona spadají přes jedno rameno, voní po jablkách. Hmm, nejradši bych si ji celou vychutnal.

Naše jazyky spolu tančí, polibek se prohloubí, zdivočí. Hlava se mi točí, jak ve mně bojuje chtíč s nespokojeností. Nedokážu rozumně uvažovat. Jsem tak tvrdej, až to bolí, a Gina to zhoršuje tím, jak se mi otírá o rozkrok.

Ještě třicet vteřin, slíbím si. Třicet vteřin a pak přestanu a dál to zajít nenechám.

„Strašně tě chci.“ Znovu se mi přisaje rty ke krku a pak, sakra, rukou sklouzne mezi nás. Přes kraťasy mě vezme do ruky a já se málem rozbrečím rozkoší. Už je to dlouho, co se mýho ptáka dotýkala ruka, která nebyla připevněná k mýmu tělu. Je to tak příjemný, že by to mělo být nelegální.

„Gino, ne,“ zasténám. Stojí mě poslední zbytky pevný vůle, abych její ruku odsunul. Můj pták zaprotestuje tím, že mi prvními kapkami vzrušení zmáčí boxerky.

Tváře jí zrudnou. Oči se jí lesknou. „Proč ne?“

„Já… si od tohohle dávám pauzu.“

„Od čeho?“

„Sexu.“

„Co s ním?“

„Nemám ho.“

„Co nemáš?“ Vypadá stejně zmateně, jako se já cítím mizerně.

„Nemám sex,“ vysvětlím zachmuřeně. „Jako že jsem se ho teď na čas vzdal.“

Svraští obočí. „Ale… proč?“

„To je na dlouho.“ Odmlčím se. „Vlastně až na tak dlouho ne. Chci se letos soustředit na hokej a sex mě až moc rozptyluje. To je vlastně tak nějak všechno.“

Na dlouho se odmlčí. Pak se dotkne mojí tváře a palcem mi přejede po strništi na čelisti. Olízne si rty a já se málem udělám do kalhot.

„Jestli se bojíš, že budu chtít něco víc, tak nemusíš. Chci jenom sex. Mám tenhle semestr šíleně moc přednášek a na vztah nemám čas.“

„O vztah tu nejde,“ snažím se jí to vysvětlit. „Jde o sex celkově. Jakmile ho mám, nechci se ho vzdát. Nechám se rozptýlit a –“

Znovu mi skočí do řeči. „Fajn. Tak sex nebude. Jenom tě vykouřím.“

Málem se udusím vlastním jazykem. „Gino –“

„Neboj. Taky se přitom udělám. Orál mě neskutečně vzrušuje.“

Tohle jsou muka.

Čirá a nefalšovaná muka.

Hledá armáda nápady, jak někoho zlomit? Dejte jim vysokoškoláka se stanem v kalhotách a posaďte mu do klína sexy kočku, která mu poví, že nechce nic než nezávazný sex a vykouřit mu ho, protože ji to strašně vzrušuje.

„Promiň,“ zachroptím. Pak se mi podaří ještě náročnější úkol, když si ji stáhnu z klína a vstanu. „Na… tohle teď nemám.“

Zůstane sedět a jenom si mě měří nevěřícným pohledem s náznakem… asi to bude soucit. Proboha. Ta holka mě kvůli celibátu lituje.

„Promiň,“ omluvím se znovu. „A abys věděla, seš fakt ta nejrajcovnější holka na týhle párty a moje rozhodnutí s tebou nemá co dělat. Dal jsem si v dubnu slib a chci ho dodržet.“

Gina se kousne do spodního rtu. Pak se její výraz k mému překvapení změní v uznalý.

„Nebudu ti lhát,“ prohlásí, „ale udělal jsi na mě docela dojem. Moc kluků by se dvakrát nerozmýšlelo, kdyby si měli vybrat mezi celibátem a mnou.“

„Moc kluků taky není tak pitomých jako já.“

S pobaveným úsměvem vstane. „Tak asi zatím ahoj, Huntere. Ráda bych ti slíbila, že na tebe počkám, ale i holky mají svoje potřeby. A ty moje se očividně neshodují s tvými.“

Se smíchem vyběhne z pracovny a já se dívám, jak se jí s každým krokem pohupuje zadek.

Prohrábnu si vlasy oběma rukama a mlčky zasténám do dlaní. Nevím, jestli mám být na sebe pyšnej, nebo si nakopat za to, jak debilní rozhodnutí jsem to udělal.

Většinou mi to opravdu pomáhá soustředit se na hokej. Veškerou sexuální frustraci si vybíjím na ledu. Jsem rychlejší a silnější než o loňské sezóně a na branku pálím skoro zoufale. Střely zasahujou svůj cíl, skoro jako by chtěly vzdát hold mýmu trpícímu penisu. A uznat, že si jeho oběť zaslouží uznání.

Potrvá to jenom do konce sezóny, připomenu si v duchu. Už jenom sedm měsíců a na konci budu mít za sebou rok celibátu. A pak se odměním létem plným sexu.

Létem plným nádhernýho, dekadentního, nekonečnýho sexu.

Mám už svojí pravačky plný zuby. Pravda, moc si nepomáhám, když se nechávám pokoušet sexy holkama ze sesterstev.

Poprvé po dlouhé době se těším, až začnou přednášky. Snad budu mít tenhle semestr tolik práce, že se v ní utopím. Domácí úkoly, extra čas na ledu, tréninky a zápasy – hodlám se soustředit jenom na tohle. A už nebudou žádné párty v domech sesterstev.

Vyhýbat se pokušení je jediný způsob, jak se soustředit na sport a udržet péro v kalhotách.

2. kapitola

Demi

„Zamkni,“ přikážu svému příteli Nicovi, když za námi zavře dveře ložnice. To, že moje sesterstvo pořádá dneska večírek, neznamená, že je můj pokoj taky přístupný veřejnosti. Když jsme tu posledně pořádali párty a zapomněla jsem zamknout, zašla jsem si nahoru pro svetr a zjistila, že se v mém pokoji odehrává trojka. Jeden ze dvou kluků měl dokonce tu drzost, že mého jednookého plyšového pandu Fernanda strčil té holce pod zadek. Chápete, aby se jim líp provedl dvojitý průnik, ke kterému se tam schylovalo.

Už se to nebude opakovat, Fernando, slíbím kamarádovi z dětství a přesunu ho na noční stolek, abych udělala místo svému příteli.

Nico padne na postel, položí si paži přes obličej a unaveně vydechne. Večírek nestihl, protože musel pracovat, ale cením si toho, že po směně přijel za mnou, místo aby se vrátil do garsonky, kterou si v Hastingsu pronajímá. Městečko se nachází asi deset minut autem od kampusu Briarovy univerzity, takže to není až tak daleko. Vím ale, že by pro něj bylo jednodušší, kdyby se vrátil domů a šel spát.

„Jsi unavený?“ mlasknu soucitně.

„K smrti,“ odpoví tlumeně. Předloktím si zakrývá oči, proto mu na ně nevidím, mám však aspoň příležitost vychutnávat si pohledem jeho tělo, aniž by si mě za to dobíral.

Nico je vysoký a štíhlý, stavěný jako basketbalista. Na střední sice hrál na pozici rozehrávače, nezískal však basketbalové stipendium a nikdy nebyl tak dobrý, aby nastoupil do NBA. Podle mě mu na tom tolik nezáleží. Košíkovou hrál s kamarády ze střední jako koníček, jeho skutečnou vášní jsou však auta. V současné době se žádnému sportu nevěnuje, přesto je ve skvělé kondici. Pracuje ve stěhovací firmě, takže pohybu a posilování má při přenášení krabic a nábytku víc než dost.

„Chudáčku,“ zamumlám. „Tak já se o tebe postarám.“

S úsměvem začnu na spodní části jeho těla a vypracuju se směrem vzhůru. Zuju mu boty, rozepnu opasek a stáhnu mu kalhoty. Posadí se, aby mi pomohl s mikinou, a zase se zhroutí na postel. Teď je do pasu nahý, na sobě jenom boxerky a ponožky, paží si znovu zakryje obličej, aby chránil oči před světlem.

Slituju se nad ním, zhasnu lustr a rozsvítím lampičku na nočním stolku. Pokoj se ponoří do měkkého světla.

Posadím se vedle něj, na sobě jenom černou hedvábnou košilku, kterou jsem si vzala na večírek.

„Demi,“ zamumlá, když mu začnu líbat krk.

„Hmm?“

„Na tohle jsem moc utahanej.“

Vyjedu ústy podél jeho hranaté čelisti, hrubé vousy mě škrábou do rtů. Dorazím k ústům a něžně ho políbím. Polibek mi oplatí, ale jenom zlehka. Pak znovu unaveně zasténá.

„Zlato, vážně, nemám vůbec sílu. Pracoval jsem čtrnáct hodin v kuse.“

„Tak to oddřu já,“ zašeptám, ale když mu sjedu rukou k rozkroku, není v něm ani stopy po životě. Z jeho nádobíčka zbyla zplihlá nudle.

„Jindy, mami,“ slíbí ospale. „Co kdyby sis pustila nějaký ten svůj úchylný seriál?“

Polknu zklamání. Neměli jsme sex už víc než týden. Nico pracuje o víkendech a několik večerů i během týdne, ale zítra má volno, tohle je tak jedna ze vzácných sobot, kdy bychom mohli zůstat vzhůru o něco déle a trochu si užít.

Akorát že od chvíle, kdy si lehl, se ani nepohnul.

„Dobře,“ ustoupím a převalím se, abych si vzala notebook. „Poslední díl byl Děti, které vraždí, ale nepamatuju si, jestli ses se mnou díval na ten předchozí – Klauni, kteří vraždí…?“

Nico tiše chrápe.

Paráda. Je sobota večer, dole je večírek v plném proudu a ještě není ani deset. Můj sexy přítel zařezává na posteli a já se právě chystám podívat na další díl pořadu o vrazích. Sama.

Můj život je vysokoškolský sen. Hurá.

Aby to bylo ještě horší, je tohle poslední víkend bez stresu, další bude bůhvíkdy. V pondělí začíná podzimní semestr a letos mám nabitý program. Jsem v přípravce na medicínu, proto během svých posledních dvou let na Briaru potřebuju vynikat, abych se dostala na lékařskou fakultu. Nebudu mít ani zdaleka tolik volna, kolik bych si přála, abych mohla s Nicem trávit trochu času.

Střelím pohledem po té chrápající hromádce. Nezdá se, že by mu vyhlídka na nedostatek společně stráveného času vadila. Možná se není čemu divit. Jsme spolu od osmičky. Náš vztah byl během těch let jednou nahoře, jednou dole, několikrát jsme se rozešli, ale každou překážku jsme překonali a přežijeme i tohle.

Vlezu si pod přikrývku, což je docela náročný úkol, protože ji z druhé strany zatěžuje Nicovo velké tělo. Položím si počítač na klín a pustím si další epizodu oblíbeného dokumentu. Moc ráda bych řekla, že se na tenhle pořad dívám čistě kvůli jeho psychologické složce, ale… co si to nalhávám? Je zvrácený a mně se to líbí.

Ložnici naplní zlověstná hudba následovaná známým monotónním hlasem britského moderátora, který mi oznamuje, že mě čeká šedesát nádherných minut informací o dětech, které vraždí.

Zbytek víkendu uplyne jako voda. V pondělí ráno mě čeká první přednáška třetího ročníku a je to předmět, na který se moc těším – abnormální psychologie. Na ten předmět se mnou dokonce budou chodit moji dva kamarádi. Už na mě čekají na kamenných schodech obrovské budovy porostlé břečťanem.

„Holka, sekne ti to!“ Pax Ling mě obejme, mlaskavě mi dá pusu na tvář a štípne mě do zadku. Mám na sobě džínové šortky a proužkované tílko, protože dneska je venku snad milion stupňů. Ne že bych si stěžovala na to, že je v září horko jako v létě. Pal do mě teplo, brouku.

„To, co ty kraťasy prováděj s tvýma nohama…,“ pochvaluje si Pax.

TJ Bukowski vedle něj obrátí oči v sloup. Když jsem je představila, TJ nebyl z přidrzlého Paxe zrovna nadšený. Nakonec si ho však oblíbil a teď jsou z nich přátelé, přestože to občas působí, že se spíš nesnášejí. Je to legrační.

„Taky ti to moc sluší,“ oznámím Paxovi. „Moc se mi líbí ta košile.“

Zatahá se za límeček hráškově zelené košile. „To je Gucci, holka. Se sestrou jsme byli teď o víkendu v Bostonu a trochu tam rozhazovali. Ale co, stojí to za to, ne?“ Zatočí se dokola, aby nám tu svoji novou košili ukázal.

„To teda,“ souhlasím.

TJ si nadhodí batoh na rameni. „Tak jdeme. Nechceme přece přijít na první hodinu pozdě. Andrewsová je prej dost ostrá.“

Zasměju se. „Máme ještě čtvrt hodiny čas. Nenervuj se.“

„Opravdu jsi právě řekla Thomasu Josephovi, aby se nenervoval?“ vydechne udiveně Pax. „Vždyť to je jeho základní nastavení.“

Nemýlí se. TJ je chodící a mluvící koule nervozity.

TJ nás zpraží pohledem. Nemá rád, když si z něj utahujeme, zvlášť z jeho úzkostných stavů, proto ho chytím za ruku a povzbudivě ji stisknu. „Netrucuj, brouku. Jsem ráda, že jsi takový paranoik. Díky tomu aspoň nikdy nikam nechodím pozdě.“

Pousměje se a stiskne mi ruku. S TJem jsme se poznali v prváku, když jsme bydleli na stejné koleji. Moje spolubydlící byla naprosto nesnesitelná, takže se pro mě jeho pokoj stal takovým útočištěm. Není to člověk, s kterým by se vycházelo snadno za všech okolností, ale od prvního dne je mým dobrým kamarádem.

„Stůůůůůj!“

Svěží ranní vzduch prořízne ženské zaječení. Otočím se a vidím, jak se po pěšině lemované stromy řítí drobná holka. Na sobě má černé šaty po kolena s řadou velkých bílých knoflíků uprostřed. Nad hlavou mává plastovou krabičkou na jídlo.

Kousek od schodů se zarazí tmavovlasý kluk. Je vysoký a viditelně ve formě, přestože má na sobě tlustou šedou mikinu s logem Briarovy univerzity. Pohledný obličej se mu svraští, když si uvědomí, že ta křiklounka uhání za ním.

Holka se před ním zastaví. Neslyším, co jí říká, ale odpoví mu zřetelně a hlasitě. Určitě musí být jednou z nejhlasitějších lidí, na které jsem kdy natrefila.

„Připravila jsem ti oběd!“ S širokým úsměvem mu podá krabičku, jako by to byl svatý grál.

Kluk naopak působí otráveně, jako by mu místo jídla podávala pytel psích bobků.

To myslí vážně? Jeho přítelkyně mu přinesla oběd, a on ji ani vděčně neobejme? Debil.

„Toho kluka nesnáším,“ zamumlá TJ.

„Ty ho znáš?“ Nedokážu skrýt pochybovačný výraz. TJ se se sportovci obvykle nekamarádí a právě teď se stoprocentně díváme na jednoho z nich. Prozrazují ho široká ramena.

„To je Hunter Davenport,“ ozve se Pax tónem, který si můžu bez nejmenších pochyb přeložit jako: Panebože, nejradši bych toho kluka celýho olízal.

No jasně, už teď má v očích zasněný pohled. „Kdo je Hunter Davenport?“ zeptám se.

„Je v hokejovém týmu.“

Trefila jsem se. Věděla jsem, že je sportovec. To ta ramena, lidi.

„Nikdy jsem o něm neslyšela,“ přiznám lhostejně.

„O nic jsi nepřišla. Je to jenom další zazobanej arogantní sportovec,“ prohlásí TJ.

Povytáhnu obočí. „Co proti němu máš?“ TJ se obvykle takhle urážlivě o sportujících studentech nevyjadřuje. Nebo vlastně o nikom, jen si občas rýpne do Paxe.

„Nic. Jenom si myslím, že je odpornej. Loni jsem ho v knihovně přistihl, jak tam šuká s nějakou děvkou. Byl úplně oblečenej, jenom kalhoty si stáhl, takže mu ven trčela půlka zadku. Ojel ji o zeď v jedný ze studoven.“ TJ znechuceně potřese hlavou.

I já jsem znechucená, ale hlavně kamarádovým neurvalým popisem Davenportovy společnice. „To slovo nepoužívej, prosím. Víš dobře, že nemám ráda, když se někdo takhle odporně vyjadřuje o ženách.“

TJ okamžitě vycouvá. „Máš pravdu, promiň. Nebylo to ode mě hezký. Když už, tak děvkař je tu Davenport. Ten vleze na všechno.“

„Proč by měl být kdokoli děvkař?“

„Já bych na něj klidně vlezl,“ pronese Pax nepřítomně. Nespouští oči z tmavovlasého hokejisty, který se ještě pořád hádá se svojí přítelkyní.

Holka mu pořád cpe krabičku do ruky a on jí to stále vrací. Podle mě jí říká, že nemá na jídlo čas, protože mu ječákem odpoví: „Na jídlo je vždycky čas, Huntere! Ale víš co? Fajn. Tak nejez. Promiň, že se starám o tvoji výživu!“

Pobaveně zvednu ruce k puse a zařvu: „Tak už si ten oběd sakra vezmi!“

Davenport se ke mně otočí. Zamračí se.

Holka se naopak rozzáří. „Děkuju!“ Naposledy mu strčí krabičku do ruky a odběhne. Nízké podpatky jejích lodiček jako stepařské boty klapou po dlažebních kostkách, které pokrývají většinu starobylého kampusu.

Hokejista mě zpraží pohledem a dojde k nám. „Vůbec netušíš, cos to provedla,“ zavrčí na mě. Hlas má hlubší, než bych čekala, hezky chraplavý. Zvedne krabičku. „Právě jsme nastavili precedent. Bude mi chystat obědy celej semestr.“

Obrátím oči v sloup. „Páni, tak to jí promiň, že se stará o tvoji výživu.“

S povzdechem se vydá pryč, pak se ale zarazí. „A hele, nazdar, jak to jde?“ prohodí k Paxovi.

Mému kamarádovi padne brada až na bílé tenisky. I ty vypadají nově, takže košile asi nebude to jediné, co si v Bostonu koupil.

„Čau,“ vyhrkne Pax, viditelně omráčený, že byl osloven přímo on sám.

„O minulým semestru jsi se mnou chodil na přednášku o alternativních médiích. Jax, že jo?“

Nevěřím vlastním očím, když Pax přitrouble přikývne.

„Ty taky chodíš na abnormální psychologii?“

„Jo,“ vydechne Pax.

„Super, tak to se uvidíme uvnitř.“ Davenport poplácá Paxe po rameni a vyběhne po schodech k vchodu do budovy.

Upřeně se na kamaráda zadívám, ten ale zírá na Davenportův zadek.

„Haló, Jaxi!“ oslovím ho pobaveně. „Země volá Jaxe.“

TJ se uchechtne.

Pax se probere z transu. Rozpačitě se na mě zadívá. „On si mě fakt pamatuje, Demi. Přece ho nebudu opravovat, když si mě pamatuje.“

„Pamatuje si Jaxe.“

„To jsem já! Jsem Jax. Odteď žiju životem Jaxe. Tak to řekl Hunter Davenport.“

Potlačím povzdech a podívám se na TJe. „Připomeň mi, proč se s ním kamarádíme?“

„Netuším,“ odpoví pobaveně. „Pojď, Jaxi, doprovodíme dámu na přednášku.“

Do budovy vejdu zaklesnutá do rámě dvou kluků. Velkou část mých přátel tvoří kluci, což je něco, s čím se můj přítel dávno smířil. Na střední z toho nebyl nadšený, ale Nico se mě nikdy nesnažil ovládat a myslím, že se mu ve skutečnosti líbí, jak dobře s jeho kamarády vycházím.

Nechápejte mě špatně, mám i kamarádky. Pippu a Corinne ze sesterstva, s kterými jdu dneska na večeři. ...

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

1. kapitola

2. kapitola