OSHO

OSHO NA KAŽDÝ DEN – 365 MEDITACÍ

Original English title: EVERYDAY OSHO – 365 Meditations on the Here and Now

Copyright © 2001 OSHO International Foundation, www.osho.com/copyrights

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2020

Translation © Jana Žlábková, 2010

All rights reserved (Všechna práva vyhrazena)

OSHO is a registered trademark of Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks

(OSHO je registrovaná obchodní značka Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks.)

Obsah této knihy je výběrem z různých hovorů, jimiž se Osho obracel k živému publiku. Všechny hovory, jež Osho pronesl, byly v úplnosti publikovány jako knihy a jsou nyní rovněž dostupné ve formě původních audionahrávek. Tyto audionahrávky lze stejně jako úplný archiv psaných textů získat on-line (elektronicky přes internet) prostřednictvím OSHO Library na www.osho.com.

ISBN 978-80-7593-220-4 (ePub)

ISBN 978-80-7593-221-1 (mobi)

1. OSVÍCENÍ

Ve chvíli, kdy jste osvíceni, je osvícena celá existence. Jste-li v temnotě, pak je temná i celá existence. Vše záleží jenom na vás.

Na světě panují tisíce mylných představ o meditaci. Meditace je velmi jednoduchá záležitost: je to pouze otázka vědomí. Nejsou to zpěvy, není to používání manter nebo růžence. Tohle všechno jsou hypnotické metody. Přinesou vám určité zklidnění – na zklidnění není nic špatného; pokud se potřebujete uvolnit, je to naprosto v pořádku. Hypnotické metody mohou člověku pomoct, ale chce-li poznat pravdu, už nestačí.

Meditace je změna podvědomí ve vědomí. Běžně bývá vědomá pouze jedna desetina mysli a devět desetin je podvědomých. Jen malá část naší mysli, velmi tenká vrstva, je osvícena, ale jinak se celý dům utápí v temnotě. A výzva spočívá v tom, že ono malé světélko je třeba rozsvítit natolik, aby celý dům zalilo světlo a nezbyl v něm jediný tmavý kout.

Pak je celý dům plný světla, pak je život zázrak, pak je život zázračný. Už není obyčejný – vše začne být zcela výjimečné. Světské věci se změní v posvátné a drobnosti života mají takový význam, o jakém se člověku předtím ani nesnilo. Obyčejné kamínky vypadají jako nádherné diamanty; celá existence je rozsvícena. Ve chvíli, kdy jste osvíceni, je osvícena celá existence. Jste-li v temnotě, pak je temná i celá existence. Vše záleží jenom na vás.

2. AMATÉŘI A EXPERTI

Všechny významné objevy činí amatéři.

Běžně se stává, že jakmile se pustíte do něčeho nového, jste velmi tvořiví, jste tím zaujati, vložíte do toho celé své bytí. A jak se s novou oblastí postupně seznamujete, přestáváte objevovat a tvořit a začnete prostě jen opakovat. Je to přirozené, protože čím jste v určité práci zkušenější, tím víc ji pouze opakujete. Zkušenost je opakování.

Proto činí všechny významné objevy amatéři, zkušený člověk by tím už příliš riskoval. Co by se stalo s jeho bývalými zkušenostmi, kdyby bylo něco jinak než dřív? Člověk se dlouhá léta učil a teď je z něho expert. Proto nemohou odborníci nikdy nic objevit; nikdy nepřekročí hranice své odbornosti. Na jedné straně jsou stále zkušenější a na druhé straně jsou stále otupělejší a práce se pro ně stává úmornou záležitostí. Nenabízí nic nového, co by je vzrušovalo – už vědí, co se stane, vědí, co budou dělat; není v tom žádné překvapení.

A z toho plyne poučení: Je dobré dosáhnout určité zručnosti, ale není dobré být s ní navždycky spokojen. Jakmile ve svém nitru ucítíte, že je něco příliš vyčerpané, změňte to. Vymyslete něco jiného a zbavte se toho starého. Osvoboďte se od zaběhlých vzorců jednání – a to znamená osvobodit se od získaných dovedností – a staňte se znovu amatéry. Stát se opět amatérem vyžaduje odvahu a pevné odhodlání, ale jen tak může být život krásnější.

3. VOLTE PŘIROZENOST

Zjistíte-li, že společnost je v rozporu s vaší přirozeností, volte přirozenost – vždy a za každou cenu. Nikdy tím nemůžete nic ztratit.

Až do dnešní doby vládlo přesvědčení, že jedinec existuje pro společnost, že jedinec se musí řídit tím, co mu společnost nařizuje. Jedinec musí zapadnout do společnosti. Stalo se to definicí normálního člověka – ten, kdo zapadá do společnosti. I když je to pomatená společnost, musíte do ní zapadat; jen tehdy jste normální.

Problémem jedince však je, že jeho přirozenost má určité nároky, zatímco společnost vyžaduje cosi zcela opačného. Kdyby společnost vyžadovala totéž co přirozenost, nenastal by žádný konflikt. Bylo by to tu jako v rajské zahradě. Problém vzniká proto, že společnost má své vlastní zájmy, které nemusí být nutně v souladu se zájmy jedince. Společnost má své preference a v jejich zájmu je třeba obětovat jedince. Tenhle svět je vzhůru nohama. Mělo by to být přesně naopak. Jedinec neexistuje pro společnost, ale společnost existuje pro jedince. Společnost je pouhá instituce a nemá duši. Jedinec má duši a je si vědom svého nitra.

4. JAK SE DO SVĚTA VOLÁ...

Jak se do světa volá, tak se z něj ozývá. Když se zlobíme, vrací se nám to v podobě zlosti, když rozdáváme lásku, získáváme zase lásku.

Láska by měla být bez nároků, jinak ztratí křídla a nemůže létat. Je-li zakořeněna v zemi, pak je příliš pozemská; tehdy se změní v chtíč a přináší velké strasti a utrpení. Láska musí být nepodmíněná a člověk by od ní neměl nic očekávat. Mělo by jít pouze o lásku – bez odměn, bez výsledků. Pokud je s tím spojena nějaká motivace, nemůže se láska stát oblohou. Je spoutána s motivací; motivace se stane její definicí, jejím poutem. Láska bez motivace nezná hranic: je to čirá radost, nadšení, je to vůně srdce.

Ovšem to, že tu není touha po výsledku, neznamená, že se výsledek nedostaví; výsledky jsou a mají tisíce podob, protože vše, co světu dáváme, se nám vrací; odrazí se to zpátky. Svět je rezonující místo. Když se zlobíme, vrací se nám to v podobě zlosti, když rozdáváme lásku, získáváme zase lásku. Je to zcela přirozený jev a není o něm třeba přemýšlet. Stačí věřit a vše se stane samo. Takový je zákon karmy: sklidíte to, co zasejete, dostanete to, co dáte. Není nutné o tom přemýšlet, je to automatické. Nenávidíte-li, budete nenáviděni. Milujte a budete milováni.

5. POZDNÍ ZMOUDŘENÍ

Nesvalujte odpovědnost na druhé. Stačí trochu pozorovat. Jednáte-li v dané chvíli moudře, žádné problémy nevzniknou. Lidé ale zmoudří až tehdy, když je ona chvíle nenávratně pryč. Pozdní zmoudření je k ničemu.

Usilovně jste se snažili, trápili se a nadávali, ale když jste zmoudřeli a pochopili, že to nemělo cenu, je už příliš pozdě. Nemá to smysl – už jste to pokazili. Takové zmoudření je však pouhé pseudozmoudření. Vyvolává ve vás pocit, jako byste to pochopili. Je to trik ega. Takové zmoudření vám nijak nepomůže. Když něco děláte, současně s tím, v danou chvíli, má procitnout i vědomí, abyste si uvědomili, že to, co děláte, nemá smysl.

Dokážete-li to vnímat v daném okamžiku, tak to prostě neuděláte. Člověk nejedná proti vlastnímu vědomí, a pokud ano, pak není vědomí vědomím. Pak je za ně mylně zaměňováno cosi jiného.

Pamatujte si tedy, že nemůžete svalovat odpovědnost na druhé. Ten problém se zrodil uvnitř vás. A nejblíže jsou samozřejmě ti, které máte rádi. Nemůžete z ničeho obviňovat náhodného kolemjdoucího, a proto se nejbližší člověk stává místem, kam všechny ty nesmysly odhazujete a vyléváte. Měli byste se toho ale vyvarovat, protože láska je velmi křehká. Když je toho už příliš, když to přeháníte, láska se vytratí.

Ten druhý za to nikdy nenese odpovědnost. Snažte se v sobě navodit trvalý stav bdělosti a mějte to na paměti pokaždé, kdy začnete hledat chyby u druhých. Přistihněte sami sebe při činu a okamžitě se toho zbavte. A požádejte o odpuštění.

6. VDĚČNOST

Projevujte existenci co největší vděčnost – za maličkosti, nejen za velké věci..., třeba jen za to, že dýcháte. Vůči existenci nemůžeme mít žádné nároky, a proto je vše, co dostáváme, dar.

Buďte stále vděčnější a vděčnější; nechť je to pro vás cosi zcela přirozeného. Projevujte vděčnost naprosto všem. Jakmile člověk pochopí, co je vděčnost, je vděčný za věci, jež byly vykonány. A je vděčný dokonce i za to, co se mohlo stát, ale nestalo. Cítíte vděčnost, když vám někdo pomůže – ale to je pouhý začátek. Pak jste vděčni, že vám někdo neublížil – přestože mohl; bylo od něj milé, že to neudělal.

Jakmile poznáte pocit vděčnosti a necháte ho vniknout hlouběji do vašeho nitra, začnete být vděčni za všechno. A čím jste vděčnější, tím méně si stěžujete, tím méně nadáváte. Až zmizí stížnosti, zmizí i utrpení. Jeho existence je závislá na stížnostech. Utrpení je spojeno se stížnostmi a láteřící myslí. Nemůže být spojeno s vděčností. Je to jedno z nejpodstatnějších tajemství, které je třeba poznat.

7. SMÍCH

Proč čekat na příležitost, kdy se můžete zasmát? Život sám o sobě by měl být příčinou k smíchu. Je tak absurdní, tak směšný. A je zároveň tak krásný, tak úžasný! Je to všechno možné spojené dohromady. Je to velký vesmírný žert.

Dáte-li smíchu šanci, je to jedna z nejsnazších věcí na světě, ale pro lidi to bývá obtížné. Smějí se jen zřídka, a i když se smějí, není jejich smích opravdový. Lidé se smějí, jak by tím byli komusi povinováni, jako by plnili určitou povinnost. Smích je zábava. Nejste tím nikomu povinováni!

Neměli byste se smát proto, aby byl někdo jiný šťastný, protože nejste-li vy šťastni, nemůžete učinit šťastnými ani ostatní. Smějte se prostě jen tak a nečekejte na důvod ke smíchu. Jakmile začnete do věcí vidět, nepřestanete se smát. Všechno je skvělý důvod k smíchu – vůbec nic nechybí – ale vy tomu nedáte šanci. Jsme nesmírně lakomí..., šetříme smíchem, láskou, životem. Až pochopíte, že s tím vším není třeba šetřit, dostanete se do zcela jiné dimenze. Smích je jediné opravdové náboženství. Vše ostatní je pouhá metafyzika.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Titulní strana

Přední tiráž

1. OSVÍCENÍ

2. AMATÉŘI A EXPERTI

3. VOLTE PŘIROZENOST

4. JAK SE DO SVĚTA VOLÁ...

5. POZDNÍ ZMOUDŘENÍ

6. VDĚČNOST

7. SMÍCH