Olga Krumlovská

MYSTICKÝ EGYPT

Ukázka z elektronické knihy

Text © Olga Krumlovská, 2019

Ilustrace © Natalie Krumlovská, 2019

Cover design © Žofie Vránová, 2020

Ilustrace na obálce, předsádkách a na stranách 3, 11 a 47

© shutterstock/ Krystishka/ matrioshka/ Eroshka/ artform, 2020

Vydalo nakladatelství Fortuna Libri Publishing

www.fortunalibri.cz

Odpovědná redaktorka Nicole Škorpilová

První vydání

Tato kniha je fiktivní dílo. Jména, postavy, zaměstnání, organizace, místa a události, které vysloveně nespadají do veřejné domény, jsou buď výtvor autorčiny představivosti, nebo byly použity fiktivně. Jakákoliv podoba s žijícími či mrtvými osobami, událostmi a lokalitami je čistě náhodná.

Všechna práva vyhrazena

Žádná část této publikace nesmí být rozmnožována, ukládána v jakémkoliv vyhledávacím systému nebo přenášena v jakékoliv formě ani elektronickými, mechanickými, kopírovacími, nahrávacími a jinými prostředky bez předchozího souhlasu vydavatelů.

ISBN 978-80-7546-265-7

Vytvoření elektronické verze Dibuk, s. r. o., 2020

ÚVOD

KNĚŽÍ Z ATLANTIDY

Zachránili se, když se bájná země propadla do moře. Tito nesmírně vzdělaní lidé se uchýlili do Egypta a přinesli s sebou vědomosti nejvyspělejší země té doby. Za svou slávu a obdiv, se kterými vzhlížíme k dávné egyptské civilizaci, vděčí říše faraonů právě jim – kněžím ze Sais. I když se tito kněží zasloužili o rozkvět Egypta, mnohá tajemství si velmi pečlivě chránili, předávali si je z pokolení na pokolení a byli vázáni mlčenlivostí. Poznatky o Atlantidě by si nejspíš odnesli do hrobu, kdyby nebylo slavného řeckého myslitele Solóna a jeho příbuzného, ještě slavnějšího Platóna, který vše zaznamenal.

Solónovi se podařilo během svého pobytu v Egyptě vyprovokovat k vyprávění jednoho ze starých kněží Sonchise ze Sais. Šel na to lstí. Vyprávěl s velkým zanícením o svém Řecku, o jeho úžasné historii, vychvaloval svou zemi tak, až starý kněz nevydržel a začal povídat o zemi mnohem slavnější, mocnější a vyspělejší. Kněží pak dokonce ukázali Solónovi psané dokumenty, týkající se Atlantidy. Podle nich byla tato země 9 tisíc let před setkáním Solóna se Sonchisem obávanou velkou říší, která ohrožovala svými výboji celé Středomoří. Nejenže čile obchodovala se středomořskými přístavy, ale pokoušela se i jednotlivé země podmanit. Nejspíš by se jí to podařilo, kdyby ji neodrazili Athéňané. Podle Platóna sídlila Atlantida za Herakleovými sloupy, což je dnešní Gibraltar, a byla velká jako Libye společně s Malou Asií. Kam jinam by se vešel tak obrovský ostrov než do Atlantiku? A nemohl být ani příliš vzdálený. Jak daleko by dopluli ti, kdo zkázu přežili, bez jídla a pití, když zachraňovali holé životy?

Teorií o bájné Atlantidě existuje mnoho, některé z nich jsou šílené, zejména ta o Atlantidě na Antarktidě. Nejvíce Atlanťanů se zachránilo v dnešním jižním Španělsku. Archeologové objevili v národním parku Doñana město přesně podle Platónova popisu, jak vypadalo hlavní město Atlantidy. Nebyla to ale pravá Atlantida, město si postavili zřejmě Atlanťané, kteří přežili, jako náhradu. Asi tak, jako si stavěli přistěhovalci v Americe svá evropská městečka a před název přidali New. Také atlantští kněží přišli do Egypta ze směru západní Sahary, a tak lze logicky vyloučit sever, východ a jih od Egypta jako směr, kde se mohla Atlantida nacházet. K tomu postačí selský rozum. Představte si, milý čtenáři, že se vám propadne země pod nohama do moře a vy si zachráníte holý život na nějaké bárce. Kam poplujete? Kde vylezete z vody po takovém šoku? Jistě na nejbližší pevninu! A tam budete bít hlavou o zem a děkovat bohům, že jste přežili. Nebo si řeknete: „Tak tady já nevylezu, nene! Popluju dál, abych zmátl za tisíce let historiky…?“ Vědcům někdy chybí obyčejný selský rozum a krapet znalostí z psychologie.

Podle mé teorie (taky jsem si nějakou udělala), jsou pozůstatky Atlantidy Kanárské a Azorské ostrovy. Na dně poblíž Azorských ostrovů byl v době velmi nedávné objeven a vyfotografován ve velké hloubce objekt, který svými rozměry a situováním podle světových stran odpovídá potopené pyramidě. Nabízí se otázka – je pyramida na dně moře starší než ty egyptské? Naučili Egypťany stavět pyramidy kněží z Atlantidy? Vzdálenost mezi Kanárskými a Azorskými ostrovy je menší než rozloha, jakou měl legendární ostrov mít. Mohly by to tedy klidně být vrcholky hor, které se z Atlantidy uchovaly. Tím by se vysvětlila záhada, proč původní obyvatelé Kanárských ostrovů Guančové byli vysocí modroocí blondýni, kteří žili horským životem a o námořnictví nic nevěděli. Odpovídali přesně popisu Platóna, jak Atlanťané vypadali. Někdo by možná namítl, že by to mohli být potomci Vikingů! Jenže ti byli skvělí mořeplavci, zatímco domorodci z Kanárských ostrovů se plavit vůbec neuměli. Byli to horalé, žili v jeskyních a pásli své kozy. A další věc, která nahrává Kanárským ostrovům, je, že podnebí na Atlantidě bylo stabilní a úroda dvakrát do roka. Nemohu si tedy odpustit ironickou poznámku, která se týká teorie, že Atlantida byla Antarktida. Pravda – počasí na Antarktidě je skutečně stabilní – ale úroda dvakrát do roka? Leda by se sklízely rampouchy… A také rostliny a plodiny, které Platón uvádí, naznačují, že ze všech nejrůznějších míst, kde všude mohla Atlantida být, jsou nejpravděpodobnější právě tyto ostrovy.

Zachránili se snad lidé vysoko v horách, které zůstaly trčet z oceánu jako ostrůvky? A žili tam izolovaní celá tisíciletí, protože se báli moře? „Bůh nás tady zapomněl,“ řekli kdysi původní obyvatelé Kanárských ostrovů Španělům, kteří ostrovy obsadili. Písmo Guančů nikdy nikdo nerozluštil, nepodobá se žádnému známému. Může to být snad písmo atlanťanské? A co Azorské ostrovy? Ty byly pusté a prázdné, když je Portugalci objevili. Jenže i tam archeologové nalezli důkazy o dávných civilizacích a dokonce jakési prastaré koleje v kameni, které vedly k moři. A tak podobně se poslední dobou objevují další a další zajímavé poznatky a nálezy, které ukazují na obrovský ostrov, který v těchto místech Atlantiku mohl být. Padla například i teorie, že si lodě starověku netroufaly za Herakleovy sloupy na oceán. Na mořském dně za Gibraltarem se našly prastaré kamenné kotvy z období opravdu dávných věků – možná až z dob Atlantidy. Ale ať už byla tato legendární říše kdekoliv, jedno je jisté – jedinečné poznatky této vzdělané a vyspělé civilizace s její zkázou neuhasly, navázala na ně civilizace egyptská, která se stala stejně úžasnou, mocnou a na svou dobu vyspělou.

NEJMOCNĚJŠÍ EGYPTŠTÍ BOHOVÉ

V žádné mytologii nenajdeme tak složitý systém bohů a démonů jako ve starém Egyptě. Propletenec legend a bájí je natolik zamotaný, že i samotní odborníci na tuto problematiku mají občas co dělat, aby se orientovali. Ne vždy se jim to však daří. A není divu. Mohou za to egyptští kněží, kteří si rádi pohrávali s osudy posvátných postav, jak se jim to právě hodilo. Uctívaní bohové se měnili i podle vůle panovníka, který právě zasedl na trůn, lišili se od generace ke generaci a dokonce i od vesnice k vesnici. Někteří z bohů časem zanikli, aby byli opět vzkříšeni a posléze opět zapomenuti, jiní zase s malými úpravami přežili tisíciletí. Jaký byl základ mytologie?

DEVATERO BOHŮ

Devatero bylo významným společenstvím egyptských bohů. Představovalo skupinu devíti nejvýznamnějších bohů, znamenalo však také obecné společenství všech bohů. Devatero bohů postupně stvořilo celý svět. Ve starověkém Egyptě označovala číslice 3 plurál. Číslice 9, tedy 3 x 3, znamenala velké množství nebo všechno (tj. všichni bohové). Hlavním devaterem bohů bylo Velké devatero bohů z Iumu (řecky Héliopolis). Nejprve byl prabůh Atum. Atum byl někdy ztotožněn s bohem Re (Re-Atum, Atum-Ra). Po jeho samooplození vznikla první dvojice – bůh vzduchu Šu a bohyně Tefnut. Z jejich spojení povstala další dvojice Geb (země) a Nut (nebeská klenba). Potomky Geb a Nut jsou Usir (Osiris), Sutech (Seth), Eset (Isis) a Nebthet (Nephtys). K devateru

byl přiřazen Hor (Haruer), syn Usirúv a Esetin. V Textech pyramid lze nalézt Velké devatero, Malé devatero, Obojí devatero či Sedm devater. Devatero se stalo hlavním společenstvím bohů, složení skupiny se ale měnilo. Různé varianty složení Devatera existovaly v místních náboženských kultech. Hlavní bůh daného místa stál většinou v čele, místo boha Re. Dokonce se měnil i počet bohů v Devateru. Symbolicky devatero obsáhlo všechny bohy uctívané ve starověkém Egyptě. Důležité postavení měla Trojice bohů. Trojice znamenala rodinu. Nejznámější trojici tvořil otec – Usir, matka – Eset a syn – Hor.

Toto jsou jen někteří z nejuznávanějších bohů starého Egypta…

AKER

Bůh země Aker byl zosobněním východního a západního horizontu, které znázorňovaly vchod a východ z podsvětí. Bohyně Aker byla znázorněna dvěma lvy sedícími k sobě zády nebo pruhem země se lví nebo lidskou hlavou na každém konci, jednou otočenou k východu a druhou k západu.

AMENTET

Byla staroegyptskou bohyní západu. Byla zobrazována jako žena v bílých šatech a na hlavě měla sedícího sokola. Ač nebyla nikdy oficiálně uctívána, zmínky o ní se objevují v mnoha chvalozpěvech i v pasážích Egyptské knihy mrtvých. Byla bohyní zemí na západ od Egypta, reprezentovala též nekropole západně od Nilu. Byla družkou boha Aqena, který byl průvodcem Rea na jeho každodenní plavbě podsvětím a ochráncem jeho noční lodi Mesektet.

AMON

V období Nové říše získal Amon nejvyšší postavení mezi bohy. Takového významu nabyl zejména díky úspěchu thébských vládců, kterým se po období rozvratu podařilo znovu sjednotit Egypt a celý jej ovládnout. Na Bílé kapli faraona Senusreta I. v Karnaku je popisován Amon jako „král bohů“. Významné postavení získal Amon také díky sloučení se starobylým slunečním bohem Reem, a tak vznikl nám známý bůh bohů Amon-Re. Jméno Amon znamená „Skrytý“, byl obvykle znázorňován v lidském těle s korunou s dvojicí vysokých per. Byl také představován jako beran s rohy směřujícími dovnitř, k hlavě. Jeho manželkou byla supí bohyně Mut a jejich potomkem byl měsíční bůh Chonsu.

AMUNET

Je v egyptské mytologii první bohyně. Je členkou Osmera a partnerkou boha Amona. Ve 12. dynastii byla zastíněna bohyní Mut, přesto byla uctívaná zvláště v okolí Vesetu (Théb) jako ochránkyně faraona.

ANAT

Bohyně války Anat chránila faraona v bitvě. Proto byla znázorňována s kopím, oštěpem a štítem. Anat nosila také vysokou korunu nahoře zdobenou pery. Pochází ze Syropalestiny – byla bohyní Kannanejců a Féničanů. Bohyně Anat byla sestrou nebo dokonce manželkou nejvyššího boha Féničanů Baala. Tato bohyně je důkazem toho, že Egypťané přejímali také některá božstva okolních národů.

ANUP

Anup byl starověký bůh balzamování a hřbitovů v době počátků Staré říše, než se stal bohem mrtvých Usir. Jemu náležely modlitby za přechod zesnulých do posmrtného života. I později pomáhal při rozsudcích smrti a doprovázel zesnulé k trůnu Usira – k rituálu vážení srdcí. Anup byl znázorňován jako šakal nebo muž se šakalí hlavou. Kněží, kteří připravovali těla k pohřbu, nosili šakalí masky představující tohoto boha.

ASTARTE

Tato bohyně se velmi podobá bohyni Anat. Je také spojována s válkou, především s koňmi a válečnými vozy, a proto k ní byly vznášeny prosby o ochranu panovníka ve válce. Do období 18. dynastie se o jejím kultu v Egyptě nevyskytuje žádná zmínka. Obvykle byla zobrazována jako nahá žena s korunou atef nebo s býčími rohy na hlavě, jak jede na koni. Byla považována za manželku Sutecha a dceru Rea nebo

Ptaha.

AŠ

Aš je starověký egyptský bůh oáz a vinic západního Nilu. Byl uznáván zejména jako bůh kmenu Libu a Tinhu, kteří byli zvaní jako „lidé oázy“. Následně byl znám jako „Pán Libye“. V egyptské mytologii byl Aš přisuzován k Setovi, bohu pouští. První známá zmínka o Ašovi pochází z období

2. dynastie, kdy byl uctíván jako ochránce královského majetku (z důvodu spojení se Setem) a v Dolním Egyptě se stal ochráncem královské rodiny. Byl velmi uctíván až do 26. dynastie. Je zobrazován jako muž s hlavou některého pouštního tvora lva, supa, jestřába, hada nebo má hlavu neznámého zvířete, kterou mívá také Set.

ATUM

Atum byl samozplozeným bohem stvořitelem, který povstal z pravod chaosu Num, aby vytvořil prvotní pahorek země a dal vzniknout prvkům ve vesmíru. Jako hlava tzv. Enneady (Devatera bohů) měl titul „Pán hranic oblohy“. Jeho kultovním střediskem byla Héliopole. Atum byl často spojován s královskou mocí a věřilo se, že právě on vynáší mrtvé panovníky z pyramid ke hvězdám. Později začal být ochráncem všech zesnulých na jejich cestě k posmrtnému životu.

BABA

Egypťané věřili, že Baba zabíjí lidi a živí se jejich vnitřnostmi. Tento bůh byl spojován s agresivitou – zejména panovníků. To Baba je hnal ke krutosti. Věřilo se, že tento bůh ovládá hady, dokáže zastavit jejich útok, ovládá temnotu a rozbouřené vody. Byl znázorňován jako pavián.

BASTET

Bohyně Bastet byla ztělesnění rafinované ženskosti. Tak jako u každé ženy či kočky, v jejíž podobě bývala zobrazována, i u Bastet se za jejím klidem skrýval netušený temperament, ...

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

ÚVOD

NEJMOCNĚJŠÍ EGYPTŠTÍ BOHOVÉ