Ukážka z elektronickej knihy

© Robert Rohál

© Nakladatelství Petrklíč

ISBN (tištěné) 978-80-7229-265-3

ISBN (epub) 978-80-7229-310-0

ISBN (mobi) 978-80-7229-311-7

Tuto knihu věnuji Janě L. a Koblížkovi

SLOVO ÚVODEM

Na vzniku této publikace věnované nejlepším filmům a hláškám Jiřího Sováka mají zásluhu především „jeho" komedie a televizní seriály, které jsem si nedávno opatřil na DVD a které mne i teď – po letech – opět parádně pobavily.

Rozhodně jsem se nechtěl pouštět do hercova životopisu, protože dobře vím, že báječných knih s jeho autentickými vzpomínkami vyšlo v minulosti hned několik. Přesto jsem si řekl, že by možná nebylo špatné připomenout stěžejní filmy jeho úctyhodné herecké kariéry a k tomu vybrat i hlášky či vtipné dialogy, které v těchto filmech zazněly v podání herce i jeho partnerů.

A protože se tento nápad líbil i nakladatelství Petrklíč, nic nebránilo k tomu, aby se tato knížka dostala i k vám, čtenářům. Najdete v ní nejen fakta o tom či onom filmu či seriálu a jeho tvůrcích, ale přitom nepřijdete ani o hlášky, které tam z hercových úst zazněly.

Nakonec jsem byl sám překvapen, kolik jsem jich z té filmové plejády „vydoloval". Vedle těch známých a dnes už klasických hlášek, co zazněly v televizním seriálu Chalupáři anebo ve filmech Světáci, Pane, vy jste vdova! nebo Marečku, podejte mi pero!, ale nechybějí ani ty, které herec pronášel třeba v komediích typu Co je doma, to se počítá, pánové… nebo Zralé víno.

Mnohokrát jsem se při sledování těch NEJ filmů a seriálů s Jiřím Sovákem srdečně zasmál, což přeji i vám, milí čtenáři. Robert Rohál

Jiří Sovák, herec s talentem od Pána Boha

Ve své první velké roli měl za partnerku Irenu Kačírkovou – Už jako mladý hrál často starší muže – Měl štěstí, že se potkal s režiséry Zdeňkem Podskalským, Martinem Fričem a Václavem Vorlíčkem – Seděly mu komedie stejně jako herecká partnerství s Vlastimilem Brodským, Miroslavem Horníčkem, Ivou Janžurovou, Vladimírem Menšíkem, Jiřinou Bohdalovou, ale také s Janem Werichem – Publikum na něj jen tak nezapomene především díky komediím Světáci, Pane, vy jste vdova! a Marečku, podejte mi pero! anebo seriálům Byl jednou jeden dům a Chalupáři…

„Král fóru" – tak ho nazýval zdaleka nejen jeho kolega Vladimír Menšík. Bylo to vystihující, což dokazuje celá řada jeho kreací v komediích, na které nelze zapomenout a které patří právem do zlatého fondu české kinematografie.

Jiří Sovák (27. 12. 1920 – 6. 9. 2000) byl zkrátka strhující, neskutečně zábavný, snad se dá mluvit i o fenoménu, a publikum neuvěřitelnou spoustu let – ve filmu, divadle i televizi – skvěle bavil. Stačí vzpomenout jeho nezdolného Kubu Dařbujána, anebo se vám přece jenom více líbil v postavě pana účetního ve filmové parodii na „bondovky" Konec agenta W4C prostřednictvím psa pana Foustky? A co tak jeho rázný Skopec ve Světácích? Anebo vás okouzlil v roli roztomilého pana Bouvarda v televizním seriálu Byli jednou dva písaři…?

„Návod na herectví neexistuje, kromě talentu předurčuje úspěch jen jedno: znalost lidí. A umění vidět věci tak, jak jsou," prohlásil mnohem později herec, který si své německy znějící příjmení Schmitzer změnil už za druhé světové války na české Sovák.

Tatínek budoucí filmové, televizní a divadelní hvězdy, který měl předměstskou hospodu, z něj chtěl mít hoteliéra, dal ho tedy vyučit na číšníka, ale Jiřího ho táhlo k divadlu – a tak k němu přece jenom utekl. Ostatně už od mládí se rád předváděl, bavil lidi okolo, také hrával s ochotníky, později na scéně, kde je dnešní Divadlo Rokoko. Už během války působil krátce v Horáckém divadle v Třebíči.

Přesto v jednom rozhovoru přiznal, že jako dítě byl strašný trémista: „Víte, signály z dětství spíše ukazovaly, že ze mne žádný herec nebude. Při dětské besídce, bylo to někdy před Ježíškem, jsem měl hrát roli čerta. Ale pan farář mi ho vzal, protože jsem prý vzbuzoval lítost. Ani toho čerta jsem neuměl zahrát…"

Po roce 1945 si odbyl vojnu v Armádním uměleckém souboru Víta Nejedlého, kde došlo k prvnímu osudovému setkání – potkal se tam s Miroslavem Horníčkem. Pak už to všechno mělo rychlý spád. V roce 1947 nastoupil do souboru D 34, který vedl legendární E. F. Burian, kde se potkal s Vlastimilem Brodským.

Jiří Sovák na besedě s Miroslavem Horníčkem

S ním pak v roce 1952 odešel do vinohradského divadla (tehdy to bylo ovšem Divadlo čs. armády), kde hrál až do roku 1966. Z plejády rolí, které na této scéně odehrál, vzpomeňme alespoň na jeho Habršperka v Našich furiantech, pekelníka Ichturiela v Drdových Dalskabátech anebo Jammerwella ve Fidlovačce. Potom přešel do činohry Národního divadla, kde zazářil třeba jako Viktor v Kočičí hře, gubernátor v Mrtvých duší, Jupiter v Amfitryonu, kníže ve Strýčkově snu, Školastykus v Hrátkách s čertem, Klásek v Lucerně nebo Halák v Ženském boji. Když z naší první scény odešel, bylo to v roce 1983 ze zdravotních důvodů. Komplikovaná zlomenina nohy mu moc pohybu na jevišti nedovolovala. Přesto filmoval, pracoval v rozhlase, točil v televizi a jezdil na besedy. Spolu se Slávkou Kopeckou napsal několik vzpomínkových knížek.

S kolegy Lubomírem Lipským a Jiřinou Bohdalovou

„Jako charakterní herec jadrného, výstižného humoru, který interpretované postavy přizpůsobuje vlastní individualitě, pracuje se zkratkou a charakterizuje roli množstvím promyšlených detailů, dokonale odpozorovaných ze všedního života. Jeho typickým vyjadřovacím prostředkem je především hlas – potměšilý a jízlivý, „spiklenecký", karikaturně zvýšený a s „nosním" přízvukem. Využívá přede vším takových poloh hlasu, v nichž převažuje tón mentorské podrážděnosti, kontrastující někdy s podtextem laskavého pochopení. V naduté panovačnosti odhaluje pózu, kterou pak se suchým humorem demaskuje. Jeho ironická, hravá bodrost působí zvláštně účinně v postavách staromládeneckých morousů, hašteřivých nešiků a uštěpačných glosátorů, v nichž rozvíjel typ žoviálního protikladu Jaroslava Marvana, ale velmi blízko měl i ke komediálnímu herectví Huga Haase."

(Miloš Fikejz, z knihy Český film)

K velkým kolegům a kamarádům Jiřího Sováka patřil Vlastimil Brodský

S Dagmar Havlovou na předávání cen Thálie

Na filmovém plátně se objevil koncem čtyřicátých let, ale oficiálně se uvádí jako první film, v němž hrál epizodní roličku, snímek Nikdo nic neví (1947). Avšak první velké role se dočkal až v komedii Kudy kam? (1956), ve které měl za partnerku Irenu Kačírkovou. Výraznou postavu pak měl v dobro družném snímku Smrt v sedle (1958), přičemž dalších velkých rolí přibývalo. Patří k nim zcela určitě jeho nebojácný Kuba ve Fričově pohádce Dařbuján a Pandrhola (1959). Že pak jeho další filmové příležitosti začínaly nabírat stále větší komediální podtext, bylo patrné zejména v komediích Zdeňka Podskalského Kam čert nemůže (1959) a Spadla z měsíce (1961). V obou si Jiří Sovák „zapartneřil" se svým „starým známým" Vlastimilem Brodským, s nímž si ostatně zahrál i v dalších filmech jako Až přijde kocour (1962), Čintamani a podvodník (1964) a nesmrtelní Světáci (1969).

„Sovák byl líbezný partner a nás jsem měl rád i jako dvojici. Proto mě trochu rozesmutnilo, že on to nechce dělat dál, ale chápal jsem ho. Diváci by si mohli na nás zvyknout do té míry, že bychom nemohli existovat samostatně."

(Vlastimil Brodský)

Avšak v povědomí diváků se už zabydlel i díky filmům jako Král Králů (1963) nebo Hvězda zvaná Pelyněk (1964), ale byl tu i televizní seriál Eliška a její rod (1966) nebo další filmy Kdo chce zabít Jessii? (1966) a Konec agenta W4C prostřednictvím psa pana Foustky (1967), což mu zajistilo renomé jednoho z nejzajímavějších a nejlepších komediálních herců.

Neobešly se bez něj ani komedie ze sedmdesátých let – Pane, vy jste vdova! (1970), Marečku, podejte mi pero! (1976), Zítra vstanu a opařím se čajem (1977) nebo Což takhle dát si špenát (1977). Objevil se však rovněž v pohádkách nebo filmech pro děti, což dokládají tituly Šest medvědů s Cibulkou (1972), Ať žijí duchové! (1977) nebo Jak se budí princezny (1977).

Jiří Sovák s pěvkyní Dagmar Peckovou

Do této kategorie patří rovněž jeho mocný kouzelník Vigo v televizních seriálech Arabela (1979) a Arabela se vrací aneb Rumburak králem Říše pohádek (1993). Na televizní obrazovce přitom předvedl i jednu ze svých nejlepších hereckých kreací – to když si zahrál s Miroslavem Horníčkem v seriálu Byli jednou dva písaři (1972). To bylo něco, to byla lahůdka!

Jeden z vrcholů československé seriálové tvorby paradoxně vznikl na počátku jednoho z našich celonárodních nejtěžších období, období normalizace, kdy cenzura pracovala na plné obrátky a nesmělo se psát a točit skoro o ničem… A možná právě proto sáhl Jaroslav Dietl k adaptaci neškodné knížečky Gustave Flauberta a vznikl tak seriál, jehož moudrost, laskavost, humor, herecké kreace a jakási poučenost životem mu dávají skutečnou nadčasovou platnost. Hovory obou ústředních postav i přes svou zdánlivou

pošetilost v sobě koncentrují životní moudro a ústa pana Sováka a pana Horníčka dávají vnímavému divákovi návod, jak prožít šťastný a spokojený život. Jen více takových „pošetilých písařů"…"

(Jeden z názorů v rámci diskuse na csfd.cz)

K dalším mimořádně vděčným televizním rolím patřil i jeho penzista Evžen Huml v seriálu Chalupáři (1975) stejně jako učitel František Lamač v seriálu My všichni školou povinní (1983).

Zatímco osmá dekáda minulého století byla herci nakloněna především díky hojné práci v televizi (vedle celé řady inscenací a pohádek to byly také ještě seriály Létající Čestmír, Bambinot, Údolí bílých králů a Druhý dech), z filmů se nám vybaví snad jen komedie Co je doma, to se počítá, pánové… ((1980) – kde nahradil v roli pana Nováka Miloše Kopeckého, anebo dva komediálně laděné filmy Zralé víno (1981) a Mladé víno (1986), v nichž ztvárnil pedantského Čestmíra Semeráda. Jednou z posledních Sovákových příležitostí na filmovém plátně pak byla menší role strejčka Růžičku v Oscarem oceněném snímku Kolja (1996).

Padesátá léta aneb Čas, kdy se rodil fenomén Sovák

Kudy kam? – Florenc 13.30 – Smrt v sedle – Mezi nebem a zemí – Dnes naposled – Kam čert nemůže – Dařbuján a Pandrhola.

Po řadě epizodních a vedlejších roliček přišly přece jenom filmy, v nichž už mohl Jiří Sovák také hrát a předvést to, co umí. První velkou rolí byl jeho mladý a herecky civilně pojatý učitel Vojtěch Koskuba v komedii Kudy kam? Vzápětí však vytvářel postavy, které byly třeba i o něco starší než samotný herec. Takový byl třeba pan Tachecí v „road mowie" komedii Florenc 13.30 anebo pan Mikota v dobrodružném snímku Smrt v sedle. Ale to už ho také objevili režiséři typu Martina Friče nebo Zdeňka Podskalského, kteří

ho začali angažovat do svých filmů. Podskalský mu navíc „přihrál" i parťáka – Vlastimila Brodského, s nímž se během dalších let Jiří Sovák objevil v celé řadě filmů. Ale teď ještě zůstaňme ve druhé polovině páté dekády dvacátého století a připomeňme si alespoň ty podstatné snímky Sovákovy filmografie, v nichž herec skutečně okouzlil a zaujal, a to nejen filmové režiséry, ale především filmové publikum…

Snímek z komedie Zabil jsem Einsteina, pánové…

KUDY KAM?

(„Poučná" komedie z roku 1956)

Režie: Vladimír Borský, námět: podle divadelní hry Oty Šafránka, scénář: Oldřich Kautský, Ota Šafránek, kamera: Jan Stallich, hudba: Jiří Sternwald

Hrají: Jaroslav Marvan, Nataša Gollová, Jiří Sovák, Irena Kačírková, Jiří Steimar, Rudolf Deyl ml., Stella Zázvorková, Lubomír Lipský, Jaroslava Adamová a další

V Národním divadle Praha během slavnostního ceremoniálu Thálie

A o čem dnes už tento skoro zapomenutý barrandovský film je? Stále ještě mladí manželé Vojtěch a Růžena Koskubovi (Jiří Sovák, Irena Kačírková) tvoří ideální pár: oba se milují a oběma se daří v práci. Jenže co se nestane – půl roku po svatbě přece jenom zamíří před rozvodový soud. Důvod? Ambiciózní učitelka Růžena odmítá dělat všechny domácí práce sama. Ona i Vojta mají totiž kromě hlavního zaměstnání ještě jiné pracovní povinnosti. Zatímco Růžena maluje ilustrace pro atlas stromů, Vojta pracuje na knize o mimoškolní výchově dětí. Na domácnost tak nemá nikdo z nich čas. Přísedícímu soudci Mackovi (Jaroslav Marvan) nejde rozhádaná učitelská dvojice z hlavy, a tak se rozhodne, že dá Koskubovým dobře míněnou lekci z manželského soužití, přičemž mu asistuje jeho žena (Nataša Gollová). Oba manželské páry se ocitnou společně na letní chatě, kde mohou muži i ženy předvést, co je podle nich správné. Ale pro nikoho to nebude zrovna lehké…

Filmová veselohra, která se pokoušela „řešit" problém mužské a ženské emancipace podle úspěšné divadelní hry Oty Šafránka a ve které si jednu ze svých prvních hlavních rolích ve filmu s chutí zahrál Jiří Sovák, měla na jevišti premiéru pouhé dva roky před natočením filmu.

„Kudy kam? je česká filmová komedie, natočená režisérem Vladimírem Borským podle známé divadelní hry Oty Šafránka. Snaží se rozřešit problém moderního manželství, ve kterém jsou oba manželé zaměstnaní a oba mají své vlastní zájmy a svou vlastní práci. Péče o domácnost se pak stává bolavým místem a může vésti – a také často vede – k úplnému rozbití manželského svazku a před rozvodový soud. Viníkem ve většině těchto případů bývá muž, který sice uznává, že žena má právo nespokojit se s úlohou legitimní služky, ale jinak nehne ani prstem, aby jí v domácí práci pomohl. Avšak ani ostře vyhraněné a nekompromisní stanovisko některých žen není na místě. Film správně ukazuje, že sice není správné zásadně od sebe oddělovat „mužskou" a „ženskou" práci, že však celým zaměřením i výchovou má k některým pracím blíže muž a k některým žena. A harmonie moderního manželství předpokládá důslednou dělbu práce, pochopení a obětavost obou partnerů. Jedině tak bude možno provést skutečné, a nikoliv pouze formální osvobození ženy ve společnosti a v rodině." (Z dobové recenze – Filmový přehled 41/1956)

FLORENC 13.30

(Komedie z roku 1957)

Režie: Josef Mach, námět a scénář: Josef Mach, kamera: Jan Stallich, hudba: Ludvík Podéšť, hlas komentátora: Otakar Brousek

Hrají: Josef Bek, Sylvie Daníčková, Valentina Thielová, Dana Medřická, Karel Effa, Jaroslav Vojta, Jiří Sovák, Jiřina Bohdalová, Jaroslav Mareš, František Filipovský a další.

Typická a dodnes docela sympatická komedie z konce padesátých let minulého století – i když optimismus tryskal proudem, už to nebylo jen o práci, dělnické cti a splněných pracovních závazcích. Jiří Sovák zde vytváří tak trochu záhadnou postavu pana Tachecího.

Na autobusovém nádraží Florenc čekají cestující na autobus do Karlových Varů a vzájemně se na sebe tlačí, předhánějí a přitom seznamují. Paní Hořejší (Stella Zázvorková) sice přichází pozdě, ale dere se dopředu, přičemž narazí na odpor paní Veselé (Dana Medřická) – přesto se nakonec na chvíli v autobuse spřátelí. Herzán (Robert Vrchota) s Vališem (Jaroslav Mareš) se dvoří Barborce (Sylvie Daníčková), protože jim ušlo, že jde o dívku řidiče Chalupy. Pan Tachecí (Jiří Sovák) vše sleduje a do ničeho se neplete. Když všichni nastoupili, autobus odjíždí. Seznamování v autobusu pokračuje, jen řidič Chalupa (Josef Bek) je rozladěn chováním mužů, kteří se dvoří Barborce. Nakonec sám zavdá příčinu k roztržce, když zastaví hezké Miriam (Valentina Thielová). Na její přání pak dokonce s autobusem létá, ale cestujícím se to nelíbí (co na to diváci, těžko říct). Uražená Barborka pokračuje v cestě jiným autobusem. Nakonec si to rozmyslí, ale Chalupa jí nezastaví a nechá ji stát na silnici. Pan Tachecí pobaveně pozoruje, jak Vališ okrádá jednoho z cestujících, a nakonec zjistí, že byl sám okraden. Obviní Vališe, ale mezi cestujícími je i kouzelník, který vše uvede na pravou míru a navíc předvede pár kouzel. Rozruch vrcholí ve chvíli, kdy autobus zastaví a magický hlas motoru všechny vyzve, aby svorně tlačili. Po příjezdu do Karlových Varů se Chalupa usmíří s Barborkou a cestující se spokojeně rozcházejí, jiní se po vystoupení z autobusu znovu scházejí – jako se to stalo slečně Valerii a panu Koníčkovi (Jiřina Bohdalová, Karel Effa), kteří v sobě našli zalíbení…

„No dovolte? Já nejsem žádná pani. Říkejte mi soudružko!"

SMRT V SEDLE

(Dobrodružný film z roku 1958)

Režie: Jindřich Polák, námět a scénář: Jiří Cirkl, Jindřich Polák, kamera: Rudolf Milič, hudba: Evžen Illín, text písně: Zdeněk Borovec

Hrají: Rudolf Jelínek, Eduard Dubský, Radovan Lukavský, Jana Kasanová, Jiří Sovák, Ema Skálová, Miloš Vavruška, Martin Růžek, Josef Beyvl, Miloš Nesvadba, Jan Přeučil a další

Film, který baví i po všech těch letech… Sedmnáctiletý čtenář tzv. „rodokapsů" Tomáš (Rudolf Jelínek) prožívá svůj život jako jejich postavy. Při praxi ve státním hřebčíně a hlavně při jízdě na koni si připadá jako westernový hrdina, bojující proti bezpráví. Pořád je to hra, až do doby, kdy se stane svědkem opravdového zločinu – přepadení, okradení a zranění účetního Šulce (Josef Beyvl). Ušlechtilá zvířata zachycená ať už ve Slatiňanech, anebo v nádherných sceneriích Slovenského ráje, dramatické honičky – to vše dává Polákovu filmu romantiku, napětí a spád.

Nelze pochybovat, že to byl ve své době v česko-slovenských kinech trhák, ale rozhodně nezklame – třeba zrovna na televizní obrazovce – ani dnes. Příběh o chlapci snícím o westernovém dobrodružství, který ovšem netuší, že něco podobného zažije na vlastní kůži, má řadu atraktivních prvků. Skvělé herecké výkony, akční situace, barevnou kameru a k tomu nejen pěknou mladou herečku v postavě Věry (Jana Kasanová), ale i pěknou ústřední píseň, což vše spolu s absencí tehdejší propagandy dělá z filmu velmi dobrou podívanou i dnes.

Jiří Sovák, kterému v době natáčení nebylo ještě ani čtyřicet, zde vytváří postavu přísného pana Mikoty, bývalého dragouna, který má nad mladými žokeji-ošetřovali koní dohled. I když ve společnosti „pánů kluků" často jen hartusí a není s ním moc velká legrace, v příběhu působí sympaticky dobráckým dojmem, což graduje v samém závěru filmu.

MEZI ZEMÍ A NEBEM

(Komedie z roku 1958)

Režie: Zdeněk Podskalský, námět: Vlastimil Brodský, scénář: Vlastimil Brodský, Zdeněk Podskalský, kamera: Jan Novák, triky: Jan Šmok, hudba: Julius Kalaš

Hrají: Vlastimil Brodský, Marie Landová, Martin Růžek, Miloš Kopecký, František Smolík, Milan Neděla, Zdeněk Najman, Zdeněk Řehoř, Jiří Sovák, Josef Bláha, Ladislav Pešek, Stella Zázvorková a další

Tady dostává kytici od kolegy Josefa Vinkláře

Děj tohoto černobílého snímku nás zavádí do městečka jménem Pivonice, kde má všechny problémy vyřešit bázlivý, nic méně svědomitý úředník Nováček (Vlastimil Brodský). Když se však díky přepracování ocitne v nemocnici a z útržků vět ošetřujících lékařů nabude dojmu, že mu zbývá jen čtrnáct dnů života, jeho životní styl se rázem změní.

Se zpěvačkou Evou Pilarovou

Bleskurychle se vrátí do úřadu a postaví se proti byrokratickému řediteli Korejsovi (Martin Růžek), přičemž o to razantněji a bez průtahů řeší stížnosti občanů. Za asistence ředitelovy sekretářky Boženky (Marie Landová), která se do něj zamiluje, a několika přátel se vypraví na ministerstvo do Prahy, aby získal podporu. Mezitím se však v Pivonicích objeví na revizi náměstek ministra, po jehož návštěvě má Nováček pocit, že bojuje proti větrným mlýnům a že nemá šanci. Nicméně mu zůstává srdce Boženky. V noci se mu zdá sen, že se ocitne v nebi a mluví s Pánem Bohem. Ten mu sdělí, že nezemře, ale také to, že lidské problémy by si měli lidé vyřešit sami mezi sebou, bez boží pomoci. Následující ráno už má Nováček opět skvělou náladu, kterou mu pak ještě znásobí Boženčina podpora stejně jako stanovisko ministerské kontroly, která potvrdila oprávněnost jeho kritiky.

Vedle již zmíněných herců se v „pivonickém panoptiku" objevuje také Jiří Sovák v sympatické vedlejší roli zaměstnance Pohřební služby.

„Opájel jsem se iluzí, že z těchto dvou komediálních herců udělám komickou dvojici. S Brodským jsme si řekli, že se sami pokusíme něco komediálního napsat v tradici české komedie, jak to dělal především Martin Frič. Na staré téma pána, který si myslí, že musí taky zemřít, a proto se přestane bát, jsme si vymýšleli situace a gagy," nechal se slyšet režisér Zdeněk Podskalský v rozhovoru, který s ním vedl pro časopis Film a doba (č. 5/1986) Pavel Taussig.

V jiném rozhovoru pak Podskalský říká: „Film neměl úspěch, přiznali jsme, že se vloudily chybičky, a už jsme v tomto úsilí nepokračovali. Brodský společně se Sovákem však v mých filmech hráli dál."

DNES NAPOSLED

(Drama z roku 1958)

Režie: Martin Frič, scénář: Josef Neuberg, František Vlček, kamera: Jaroslav Tuzar, hudba: Jiří Srnka

Hrají: Zdeněk Štěpánek, Vladimír Ráž, Antonie Hegerlíková, Jaroslav Mareš, Jiří Sovák, Vladimír Menšík, Běla Jurdová, Irena Kačírková, Vlastimil Brodský, František Smolík a další

Mistrovská studie alkoholismu a alkoholiků všech generací a sociálních vrstev, varování tak naléhavé, až z toho jde strach. Suverénní herecké výkony všech zúčastněných – tak lze charakterizovat jeden z nejlepších filmů Martina Friče. Koncertní mistr Karel Mašek (Vladimír Ráž) je alkoholik stejně jako inženýr Danda (Zdeněk Štěpánek) i další stálí hosté hospody U Kroců (přičemž hospodského Kroce hraje Vladimír Menšík) – Taupe (František Smolík) a Rendl (Jaroslav Mareš). Mašek se vrací ráno z hospody a slibuje ženě (Běla Jurdová), že pít přestane. Na zkoušku orchestru ale přijde znovu opilý, a tak je jeho angažmá u konce. Danda se vrací domů bez tašky a ráno jde zase ke Krocům, přestože má v práci důležité jednání. A když je pak přeložen na podřadné místo, doma to manželce (Antonie Hegerlíková) nepřizná. Jeho dcera (Eva Očenášová) se chce vdávat (jejího nápadníka hraje Luděk Munzar), syn (Václav Tomšovský) se opil a strávil noc na záchytce. Ani Mašek doma neřekne, že přišel o práci. Prodal Rendlovi housle, namluvil ženě, že jede na zájezd a odešel k bývalé lásce Magdě (Irena Kačírková). A Danda? Ten chce ze zoufalství prodat vilu, aby se zbavil dluhů. Ostatně i Taupe už propil celý majetek a zešílel. Rendl najde Maška v Magdině bytě a vydírá Magdu. Pohádá se s opilým Dandou a na posměch mu částečně ostříhá vlasy. Poté to „napráská" Maškové. Ta se jde do bytu podívat, jenomže když se její nevěrný manžel se schová do světlíku, spadne a zabije se. Dandovi pořádají zásnubní oběd. Přichází ohavně ostříhaný Danda, nakonec mu nezbývá než celou situaci řešit dobrovolným odchodem na protialkoholní léčení…

Se svou kolegyní z činohry Národního divadla – Blankou Bohdanovou

V silném psychologickém dramatu se vedle zmíněných herců objevuje v malých rolích celá řada dnes už slavných jmen – například také Jiřina Bohdalová (zákaznice ve starožitnictví), Stella Zázvorková (zpěvavá návštěvnice hospody), Věra Ferbasová (prodavačka) nebo Marta Fričová v roli tlumočnice. Vedlejší role si tu „střihli" i Jiří Sovák a Vlastimil Brodský. Zatímco Sovák představoval holiče Zemánka, častého hosta hospody U Kroců, Brodský ztvárnil postavičku starožitníka.

KAM ČERT NEMŮŽE

(Komedie z roku 1959)

Režie: Zdeněk Podskalský, námět: František Daniel, Miloš V. Kratochvíl, scénář: František Daniel, Miloš V. Kratochvíl, Zdeněk Podskalský, kamera: Jiří Šafář, hudba: Zdeněk Liška

Hrají: Miroslav Horníček, Jana Hlaváčová, Jiří Sovák, Vlastimil Brodský, Rudolf Hrušínský, Jarmila Smejkalová, Bohumil Bezouška, Darja Hajská a další

Hlavní postavou barevné a stále zábavné komedie je MUDr. František Průcha (Miroslav Horníček), který bydlí ve Faustově domě v Praze. A jinak než Faust mu z jeho nejbližšího okolí nikdo neřekne. Z přemíry práce je natolik vyčerpán, že už ani nevnímá zájem žen. Když si na něj opět jedna z nich posvítí a objeví se dokonce v jeho bytě, on si myslí, že trpí halucinacemi. Svěří se psychiatrovi Vágnerovi (Rudolf Hrušínský) a ten mu doporučí vysadit a pobýt na venkově. Ve skutečnosti stojí za všemi záhadami rafinovaná dívka (Jana Hlaváčová), kterou on sám začne nazývat Mefistofelou. Švarná dívka mu nedá pokoj ani během jeho pobytu na venkově, kde mu nabídne i soukromou prohlídku hradu. I tady se ale zase dějí záhady a kouzla – a zmatený Faust opět prchá. Útočiště hledá u předsedy JZD Pepy Hátla (Jiří Sovák), nicméně jeho podivné chování budí obavy. Proto je zavřen do sklepa. Když je o tom vyrozuměn i psychiatr Vágner, který vzápětí přijede do vesnice, naleznou ve sklepě lakonický vzkaz: Fausta vzal čert. V tomto případě si však ze všech vystřelil Faust, který s Mefistofelou míří do Prahy. Má už jasno. Došlo mu, že Mefistofela není přízrak, nýbrž dcera kastelána hradu (Vlastimil Brodský), a navíc i průvodkyně Čedoku, která má o něj vážný zájem. Nakonec pochopí i to, že život není jenom věda – a proto se této rozkošné dívce upíše i na radnici.

I v tomto filmovém evergreenu se opět potvrdilo, jak spojení Jiřího Sováka a Vlastimila Brodského funguje, jak jsou zase o kus dál, než tomu bylo v případě předcházejícího snímku Mezi nebem a zemí. A očividně to bavilo i samotné herce, neméně pak jejich přítele a režiséra Zdeňka Podskalského, který je dovedl na place ještě patřičně vyhecovat.

DAŘBUJÁN A PANDRHOLA

(Pohádková komedie z roku 1959)

Režie: Martin Frič, námět: pohádka Jana Drdy, scénář: Jan

Drda, Martin Frič, kamera: Jan Novák, hudba: Jiří Srnka Hrají: Jiří Sovák, Václav Lohniský, Běla Jardová, Rudolf

Hrušínský, Pavla Maršálková, Bohumil Švarc, Květa Fialová, Bohuš Záhorský, Karel Fiala, Eman Fiala, Václav Trégl, Stanislav Neumann, Otakar Brousek a další

S Janou Brejchovou si Jiří Sovák zahrál v několika filmech

Hrdinou této pohádkové komedie v barvách je chudý, leč švarný a těžkým životem zatím ještě nestrhaný havíř Kuba Dařbuján (Jiří Sovák), který se stará o svou ženu Markýtku (Běla Jurdová) a jedenáct dětí. Není divu, že se jen málokdy nají dosyta, a to jim vrána právě nese další. Je na Kubovi, aby šel hledat kmotra. Odmítne stařečka – Pána Boha (Bohuš Záhorský), protože je dobrý jen k bohatým, myslivce – čerta (Otakar Brousek), rád však přijme nabídku sekáče – Smrťáka (Václav Lohniský), který jediný je stejně spravedlivý ke všem bez rozdílu. Navíc je i vtipný. Už při samotném křtu malé Vendulky padne hláška: „Studenou vodou? Blázníš? Ještě by z toho mohla mít smrt!" – Teprve poté Smrťák nabídne Kubovi úmluvu. Díky zvláštnímu kouzlu se Kuba stane doktorem. Vše má však svá pravidla: pokud bude stát Smrťák u nohou postele, může Kuba pacienta uzdravit, pokud u hlavy, není již nemocnému pomoci. Kuba nadšeně souhlasí a hned druhý den se dá do léčení. Má úspěchy a pomáhá nemocným, také zraněnému kamarádovi Matějovi (Bohumil Švarc). Nakonec po dlouhém zdráhání pomůže i bohatému a lakomému sládkovi Pandrholovi (Rudolf Hrušínský), přestože tím poruší danou úmluvu. Úskočný Pandrhola navíc nechá Smrťáka zatlouct do velkého sudu, aby se jej zbavil jednou provždy. Od té chvíle však nikdo a nic nemůže zemřít – ani člověk, ani zvíře… Nebyla by to však pohádka, kdyby nakonec vše nedopadlo tak, jak má. I tato má svůj šťastný konec, přičemž zlo a chamtivost jsou po zásluze potrestány.

„Stoprocentně to není tak hrozné jako některé dnešní televizní rádoby pohádkové počiny. Ba naopak. Exteriéry jsou sice poplatné době, dialogy i vtipy jakbysmet, ale to se dá ještě pře kousnout. Ve filmu mi nejvíce vadí jeho notně budovatelské rysy, které se z něj snaží udělat jenom další budovatelskou dobovou frašku. Naštěstí jim to ale úplně nevyšlo. Bezpochyby největším kladem filmu jsou skvělé herecké výkony Sováka a Hrušínského, kteří zahrají úplně všechno. Potěšila mě i malá role Vladimíra Menšíka. Žádná perla to teda není, ale vzhledem

k tomu, že se k režii dostal dobový profík Martin Frič a dal filmu komické rysy, tak z toho ještě není žádný budovatelský odpad, jen příjemná nostalgická vzpomínka na staré zlaté české filmové časy." (Jeden z názorů v rámci diskuse na csfd.cz)

Koniec ukážky

Table of Contents

SLOVO ÚVODEM

Jiří Sovák, herec s talentem od Pána Boha

Padesátá léta aneb Čas, kdy se rodil fenomén Sovák

KUDY KAM?

FLORENC 13.30

SMRT V SEDLE

MEZI ZEMÍ A NEBEM

DNES NAPOSLED

KAM ČERT NEMŮŽE

DAŘBUJÁN A PANDRHOLA

Šedesátá léta aneb Když to Sovák pořádně rozjel

Což takhle dát si – Sováka?

Osmá a devátá dekáda aneb Jako zralé víno