Ukážka z elektronickej knihy

© Jiří Heřman

© Michaela Košťálová

ISBN (tištěné): 978-80-7229-260-8

ISBN (epub): 978-80-7229-314-8

ISBN (mobi): 978-80-7229-315-5

VZPOMÍNKOVÁ KNIHA

TATO PUBLIKACE JE PŘIPOMENUTÍM ŽIVOTA A PRÁCE VÁCLAVA HAVLA JAKO OSOBNOSTI SVĚTOVÉHO FORMÁTU. MAPUJE VYBRANÉ A NEJDŮLEŽITĚJŠÍ OKAMŽIKY JEHO CESTY A SNAHY O IDEÁLY LIDSTVÍ. ZACHYCUJE POLITICKÉ A KULTURNÍ UDÁLOSTI V ZEMI A HLAVNĚ VÝVOJ A PROMĚNY VÁCLAVA HAVLA.

Václav Havel, spisovatel a dramatik (březen 1968)

Petr Uhl, Jiří Němec, Václav Havel a Věra Jiroutová v pražské vinárně Rottisserie v roce 1977

Dramatik, spisovatel, esejista, kritik komunistického režimu, jeden z prvních mluvčích Charty 77, vůdčí osobnost změn v roce 1989, poslední prezident Československa a první prezident České republiky Václav Havel (5. 10. 1936–18. 12. 2011) vyrůstal ve známé intelektuálsko-podnikatelské rodině Havlů, jež byla známá jako rodina architektů, stavitelů a mecenášů českého divadelního a filmového umění. Měla úzké kontakty s tehdejší společenskou elitou, s představiteli české kultury a politiky. Mezi rodinné přátele patřili Ferdinand Peroutka, Vítězslav Nezval, František Čáp a mnoho dalších. Václav Havel mnohokrát řekl, že rodinnému prostředí vděčí za to, že vyrůstal v ideové pospolitosti masarykovského humanismu uprostřed ohromného množství cenných knih.

Marta Kubišová, Jacek Kuroň z Polska (stojící) a Václav Havel během setkání signatářů Charty 77 na Sněžce (1978)

Už v raném dětství četl Čapka, Peroutku a Masaryka. Zde poznával hodnoty lidství, pravdy, svobody a demokracie. Tyto hodnoty se mu natrvalo vryly do paměti tak silně, že je po celý život neopustil. S odvahou sobě vlastní se pustil do čtení tisícistránkového F. L. Věka, epopeje z českých dějin. Avšak nejzásadnější vliv na utváření jeho filozofického myšlení měl J. L. Fischer a filozof Josef Šafařík, kteří mu zprostředkovávali první kontakty s filozofickým světem, upozorňovali na souvislosti dějinného vývoje a doporučovali ke studiu první filozofické knihy.

Poštovní schránka v domě na Rašínově nábřeží

Postupně se Václav Havel hlouběji zajímal o poezii a pátral po pokladech české historie a literatury. Sám psal básně, které volně navazovaly na tehdejší experimentální poezii šedesátých let minulého století. Měl velmi blízko k tvorbě Jiřího Koláře, jemuž také věnoval svou sbírku Antikódy. Mladý Václav Havel uměl mistrně pracovat se slovy, dokázal se i grafickými prostředky vyjadřovat v nečekaných souvislostech. Zejména se mu dařilo demaskovat omšelé politické fráze. Při jeho systematičnosti a pořádkumilovnosti ho těšilo zkoumat vztah slova a světa, neboť ono slovo mu bylo stále více obrazem a skutečností. Už na počátku sedmdesátých let psal literárněkritické a divadelně kritické, ale i úvahové a esejistické texty. Nejznámější jsou však Dopisy Olze, Moc bezmocných, Slovo o slovu, Politika a svědomí, O smyslu Charty nebo Letní přemítání.

Celkový pohled na rekreační objekt Hrádeček

Václav Havel tíhl k divadlu a filmu, zúčastňoval se různých polooficiálních kulturních vystoupení, která považoval za druhou kulturu. Byl bytostně spjat se svými přáteli Josefem Topolem, Jiřím Kuběnou, Věrou Linhartovou, Milošem Formanem, Janem Zábranou, Jiřím Kolářem, Zdeňkem Urbánkem a mnoha dalšími. Přitahovalo je všechno, co nějak, i když jen vzdáleně, zachovávalo určitou kontinuitu s první republikou a evropským myšlením.

Úspěšný vývoj Havlovy rodiny byl zastaven po roce 1948. Rodina musela opustit letní sídlo Havlov u Tišnova na Moravě, kde Václav Havel se svým bratrem Ivanem strávili podstatnou část dětství. Později byly zestátněny i parcely a objekty na Barrandově, pražská Lucerna a dům na Rašínově nábřeží v Praze. V první polovině šedesátých let zůstala rodina Havlových bez majetku.

Václav Havel v mnoha směrech předběhl svou dobu. Nesčetněkrát to otevřeně prezentoval ve svých vystoupeních. Ve dvaceti letech poprvé veřejně promluvil před publikem spisovatelů na zámku v Dobříši. Ač poněkud rozechvělý, hovořil věcně a s určitým nadhledem o stavu tehdejší kultury a společnosti. O několik let později na schůzi Svazu spisovatelů řekl, že Svaz není od toho, aby dával literatuře úkoly, ale literatura by měla úkolovat Svaz, neboť každý dobrý spisovatel ví sám nejlépe, co a jak psát a jak sdělovat své názory. Vycházel z toho, že život spisovatele, jeho názory, postoje i tvůrčí invence se utváří v reálném světě, a ne v sekretariátech i těch nejušlechtilejších organizací či institucí.

Jídelna na Hrádečku

Krb na Hrádečku

Divadelní hry začal psát koncem padesátých let. Podnícen politickými poměry napsal jako jednu z prvních skvělou absurdní satiru, kterou nazval Vyrozumění. V této hře si pohrává s jazykem a imaginárním světem, avšak blízkým realitě, ve kterém nakonec již nikdo s nikým není schopen komunikovat. Vše je dokonale zasazeno do absurdního úřednického prostředí tak podobného tomu, s kterým se lidé běžně potkávali. V New Yorku vzbudila tato hra velké nadšení a vynesla Havlovi první z mnoha cen, které za své hry obdržel. I jeho další hry byly uváděny v Rakousku, Finsku, Švédsku, v Západním Německu, ve Velké Británii a v Jugoslávii. Žádosti o právo na překlady přicházely i z ostatních zemí Evropy.

V roce 1968 vyjádřil své pocity z hektické doby Pražského jara ve hře Ztížená možnost soustředění. Po vstupu vojsk Varšavské smlouvy do naší země napsal hru Spiknutí. V ní se zabývá tématem násilí a revoluce. V době normalizace vznikla Žebrácká opera, v níž pitval zradu a klam. Tato hra byla poprvé uvedena tajně. Ze stejných pohnutek napsal i další úspěšnou hru Vernisáž, která je skvělým ironickým obrazem tehdejší situace.

Václav Havel byl autorem velkého množství pozoruhodných esejí, které burcovaly k přemýšlení. V eseji Moc bezmocných napsal, že moc je v zajetí vlastních lží, proto musí falšovat. Falšuje minulost, přítomnost a svým způsobem i budoucnost. Falšuje statistiku, předstírá, že nemá všemocný policejní aparát. Předstírá, že respektuje lidská práva. Předstírá, že nic nepředstírá. Úvahu pak uzavírá tím, že moc umrtvuje život, umrtvuje sama sebe, kdežto život teče někde pod umělou kůrou tiše a nenápadně, až se stane něco, co nebylo plánováno, a dějiny se pak ohlásí. Všechno potlačené najednou vytryskne a nic nezůstane zapomenuto, všechen ten vytrpěný strach a všechna vynucená přetvářka se střídají kdesi na dně vědomí a pak vyvřou na povrch.

Stále častěji a energičtěji se ve svých esejích, hrách i vystoupeních vyslovoval proti zpupné moci. Stavěl se na stranu spravedlnosti a pravdy. V sedmdesátých letech, v době normalizace, napsal odvážný dopis tehdejšímu prezidentovi dr. Husákovi. Zabýval se v něm kromě jiného analýzou strachu a jeho důsledků. Napsal, že v systému existenčního útlaku, který nevynechá ani jednoho občana, kdy státní moc může zasáhnout kdykoli a do kteréhokoli života, kdy pořádku a klidu se dosahuje jen za cenu velkých obětí, nemůže být člověk šťastný, a už vůbec ne svobodný.

Manželé Havlovi, šťastní a v pohodě

Václav Havel za své nekompromisní postoje a názory zaplatil vysokou daň. Byl bývalým režimem pronásledován a několikrát vězněn. Avšak ani ve vězení nepřestával přemýšlet o věcech veřejných. Energii a sílu mu dodávali především jeho žena Olga a přátelé doma i za hranicemi, kteří v započatém boji pokračovali za všech okolnosti. Nebylo to lehké, vyžadovalo to velkou odvahu i určitou míru hrdinství. Na tyto lidi Václav Havel nikdy nezapomněl.

Své ženě Olze napsal 144 dopisů. Při pozorném čtení zjistíme, že jde o 144 pozoruhodných svědectví a obsáhlých výpovědí. Jejich obsah svědčí o síle lidského vztahu, niternosti jeho prožívání, jsou důkazem vzájemné potřebnosti, která přechází takřka v závislost. Tyto dopisy, jejichž prostřednictvím si vybíjel velký autorský potenciál, pro něho byly i jakýmsi tvůrčím a duchovním východiskem. Olga Havlová, která mu byla životní oporou i v těch nejtěžších chvílích, zemřela po těžké nemoci v lednu 1996.

PŘEHLED NEJDŮLEŽITĚJŠÍCH ŽIVOTNÍCH ETAP VÁCLAVA HAVLA

1951–1955

pracoval jako chemický laborant a současně vystudoval večerní gymnázium

1955–1957

studium ekonomické fakulty ČVUT v Praze

1957–1959

základní vojenská služba

1959–1960

jevištní technik v divadle ABC

1960 –1968

jevištní technik, postupně dramaturg, asistent režie v Divadle Na Zábradlí

1962 –1966

absolvoval dramaturgii na pražské DAMU

1964

oženil se s Olgou Šplíchalovou

1965

člen redakční rady měsíčníku Tvář

1967

vystoupil se závažným projevem na IV. sjezdu čs. spisovatelů

1968 –1969

předseda Kruhu nezávislých spisovatelů, pak člen vedení Svazu spisovatelů

1968

vystoupení – změny politického sytému a zavedení pluralitní demokracie

1968

vstoupil do Klubu angažovaných nestraníků KAN

1968 –1974

svobodné povolání

1969

autor Deseti bodů adresovaných vládě ČSR, FS, ČNR a ÚV KSČ (srpen 1969)

1974 –1975

pracoval jako dělník v trutnovském pivovaru; patřil k předním představitelům opoziční kultury

1975

zaslal kritický dopis Gustávu Husákovi o tehdejších politických poměrech

1975 –1989

svobodné povolání 1976 jeden z předních a aktivních iniciátorů Charty 77

1977

signatář Charty 77 (1. 1. 1977) a jeden z mluvčích spolu s Janem Patočkou a Jiřím Hájkem 1977

vyšetřovací vazba 14. 1. – 20. 5. 1977

1977

odsouzen k podmínečnému trestu 14 měsíců za poškozování zájmu republiky v cizině – říjen 1977

1978

podílel se na zakládání Výboru na obranu nespravedlivě stíhaných (VONS)

1978

vyšetřovací vazba od 28. 1. do 13. 3. 1978

1978

domácí vězení

1979–1983

zatčen a v říjnu odsouzen za „podvracení republiky" ke 4 a půl roku vězení (spolu s P. Uhlem, J. Dienstbierem, O. Bednářovou, V. Bendou a D. Němcovou)

1983

v březnu 1983 byl ze zdravotních důvodů přerušen výkon trestu

1988

projev na první povolené manifestaci opozičních sil 10. 12. na Škroupově náměstí v Praze

1988

zadržen na pět dní ve věznici Praha-Ruzyně

1988

opět zadržen a zatčen na čtyři dny – po zahájení sympozia Československo 88

1988

stal se členem Českého helsinského výboru, který sledoval dodržování lidských práv

1988–1989

byl členem a stálým spolupracovníkem samizdatových Lidových novin

1989

uctil 16. 1. na Václavském náměstí památku Jana Palacha – zatčen, v únoru odsouzen k devíti měsícům odnětí svobody a 17. 5. podmíněně propuštěn

1989

byl iniciátorem a spoluautorem manifestu Několik vět – červen 1989

1989

zatčen a po několika dnech ze zdravotních důvodů propuštěn

1996

zemřela po těžké nemoci Olga Havlová

1996

vážně onemocněl a podrobil se operaci

1997–1998

prodělal několik zdravotních krizí a posléze operaci

2003

vypršel Václavu Havlovi prezidentský mandát a stal se řadovým občanem ČR

Koniec ukážky

Table of Contents

VZPOMÍNKOVÁ KNIHA

PŘEHLED NEJDŮLEŽITĚJŠÍCH ŽIVOTNÍCH ETAP VÁCLAVA HAVLA