Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

doc. Ing. Vladimír Zmrhal, Ph.D.

Větrání rodinných a bytových domů

Ukážka z elektronickej knihy

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5382. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková

Jazyková korektura Pavlína Zelníčková

Sazba Vladimír Velička

Fotografie a kresby z archivu autora, pokud není uvedeno jinak

Fotografii na obálku poskytla společnost VELUX Česká republika, s.r.o.

Počet stran 96

První vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Odborná recenze: prof. Ing. František Drkal, CSc.

© Grada Publishing, a. s., 2014

Cover Design © Grada Publishing, a. s., 2014

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-4573-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann.

ISBN 978-80-247-8657-5 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8903-3 (ve formátu EPUB)

1

Úvod

Ve vnitřním prostředí budov stráví člověk podstatnou část života. Délka pobytu v obytném prostředí (domácnosti) se liší podle věku, v každém případě přibližně třetinu dne stráví každý člověk odpočinkem a spánkem. Kvalitu života v obytných budovách ovlivňují jednak vlastnosti budovy vč. technického vybavení a v druhé řadě sám člověk svou činností. Ukazuje se, že až 50 % všech nemocí souvisí s kvalitou vnitřního prostředí budov [14]. Jednou ze základních potřeb člověka, jež podstatně ovlivňují kvalitu vnitřního prostředí, je větrání, které tak má prokazatelný vliv na lidské zdraví.

V současné době, v souvislosti s rostoucí cenou energie, je při výstavbě obytných budov kladen důraz především na tepelnětechnické vlastnosti stavebních konstrukcí. Okenní spáry, které dříve umožňovaly přirozené větrání, se u nových konstrukcí oken radikálně zmenšily z důvodu vysokých nároků na neprůvzdušnost. Přirozené větrání spárami oken tak nelze pro trvalé větrání budov s novými a rekonstruovanými okny prakticky použít. Nežádoucím důsledkem instalace nových těsných oken je často nedostatečné větrání obytných prostor s negativními dopady, jakými jsou například vyšší koncentrace škodlivin ve vnitřním prostředí nebo zvýšená vlhkost. V případě nevhodného řešení větrání obytných budov může docházet k řadě negativních jevů, jakými jsou kondenzace vodní páry na chladných površích stavebních konstrukcí, vznik plísní, vlhnutí konstrukcí, nedostatečný přívod vzduchu pro spalování atp.

1.1Co je větrání a proč je nutné větrat

Základním prostředkem k zajištění kvality vzduchu ve vnitřním prostředí je větrání, které je charakterizováno přívodem čerstvého, venkovního vzduchu do vnitřních prostor budov a odvodem vzduchu znehodnoceného. Vnitřní prostředí budov je zatíženo znečišťujícími látkami, které se uvolňují ze stavebních materiálů, nábytku, chemických přípravků, ale i z povrchu osob a při jejich činnosti. Znečišťující látky lze z prostoru buď odstranit (odsávat u zdroje), nebo ředit (celkové větrání s přívodem a odvodem vzduchu).

Úkolem větrání ve vnitřních prostorách obytných budov je především úprava čistoty ovzduší, popř. tepelně-vlhkostních podmínek. Čerstvý, venkovní vzduch se přivádí do obytných místností buď bez filtrace (přirozené větrání), nebo se filtruje. Odvod vzduchu je realizován z místností s hlavními zdroji znečišťujících látek (kuchyně, koupelny, WC). Venkovní vzduch je nejčastěji přiváděn bez úpravy (podtlakové větrání) nebo předehřívaný (např. ve výměníku zpětného získávání tepla). Tepelnou ztrátu větráním pak hradí otopná soustava. V některých případech se pro úhradu tepelné ztráty větráním používá ohřívač vzduchu.

1.1.1Nízké povědomí a negativní důsledky nedostatečného větrání

Řada lidí si potřebu větrat často ani neuvědomuje a větrání v nových a rekonstruovaných budovách bývá zcela opomíjenou záležitostí. Přitom nejčastějším problémem v obytných budovách je vysoká relativní vlhkost vnitřního vzduchu a s tím související problémy s kondenzací vodní páry. Zcela mylnou představou řady lidí totiž je, že „vlhkost“ lze odvádět otopnou soustavou – vytápěním. Skutečnost, že lze v domácnosti usušit prádlo nebo ručníky na otopném tělese, evokuje pocit, že se vlhkost odvádí. Ovšem voda, která se odpaří, přechází ve formě vodní páry do vzduchu. Určité množství vodní páry pak produkuje člověk další činností v domácnosti.

V případě nedostatečného větrání dochází v obytném prostředí ke zvyšování relativní vlhkosti vzduchu, která v případě vysokých hodnot znehodnocuje vnitřní ovzduší a často je příčinou kondenzace vodních par v místech s nízkou povrchovou teplotou (okna, místa s tepelným mostem apod.), kde následně mohou vznikat plísně (obr. 1). Krátkodobou kondenzaci na okenních tabulích (tj. takovou, kdy nedochází ke stékání kondenzátu po okně a která vzniká v dolní části okenní tabule) lze v ojedinělých případech připustit. Dlouhodobá kondenzace na oknech a zejména kondenzace na stavebních konstrukcích je však zcela nepřijatelná. Vysoká vlhkost ve vnitřních prostorách může způsobovat i škody na majetku, kdy vlhnutí stěn může vést až k narušení zdiva či konstrukce domu.

|  Obr. 1   Kondenzace vodní páry na okenní výplni a tvorba plísně v místech s tepelným mostem (zdroj: K. Klánová)

Jedním z hlavních metabolitů (látek vznikajících při metabolických procesech) je oxid uhličitý CO_2, který se podstatně podílí na kvalitě vnitřního ovzduší. I když v běžných koncentracích ve vnitřním prostředí není CO_2 životu nebezpečný, podstatně ovlivňuje pohodu člověka. Vysoké koncentrace CO_2 způsobují únavu, ospalost, letargii, případně nevolnost.

V krajním případě může být špatně navržené větrání životu nebezpečné. Jedná se o případy, kdy vlivem omezení přirozeného přívodu vzduchu do prostoru s plynovým spotřebičem (karma, kotel) může za určitých podmínek (při nedodržení příslušných předpisů) dojít i ke smrtelné otravě oxidem uhelnatým [6].

Důsledkem nedostatečného větrání obytného prostředí, kde člověk tráví většinu svého života, jsou ze zdravotního hlediska různá respirační onemocnění (alergie, astma apod.). Ač je za větrání nutno platit penězi, neboť je spojeno s určitou spotřebou energie, zdraví člověka by mělo mít v tomto směru přednost. Problematika kvality vnitřního prostředí má tak nečekaně celospolečenský charakter v podobě nákladů státu na zdravotní péči. Větrání je záležitostí, která se vyplácí z dlouhodobého hlediska. Bylo by jistě zajímavé zhodnotit, jak vysoké jsou náklady na zdravotní péči jedinců, zejména pak dětí, majících zdravotní problémy v podobě respiračních onemocnění, alergií apod.

Současný trend snižování spotřeby energie za každou cenu vede k řešením, která jsou z hlediska zajištění zdravého vnitřního prostředí v obytných budovách nedostatečná. Jedná se zejména o masivní zateplování a výměnu oken při současném zachování systému větrání, který se tím stává zpravidla nefunkčním. Je jisté, že pokud chceme zajistit požadovanou kvalitu vnitřního ovzduší, musíme spotřebovat energii pro dopravu a ohřev vzduchu. Snahou je tuto spotřebu minimalizovat, k čemuž lze použít různá technická řešení. S nástupem nové generace výstavby obytných budov v podobě nízkoenergetických (tzv. pasivních) domů se situace začíná výrazně zlepšovat a nedílnou součástí energeticky úsporného řešení bývá celkové nucené větrání se zpětným získáváním tepla.

1.2Způsoby větrání

V době panelové výstavby obytných domů bylo větrání řešeno přirozeným způsobem, kdy vzduch trvale pronikal do vnitřních prostor okenními spárami. V souvislosti s opatřeními ke snížení spotřeby energie zejména na vytápění poklesl přirozený přívod vzduchu v nových a rekonstruovaných budovách s těsnými okny na minimum. Výrobci oken museli zareagovat na vzniklou paradoxní situaci, kdy měli splnit tepelnětechnické a akustické vlastnosti oken na straně jedné a požadavky na větrání na straně druhé. Většina oken tak umožňuje tzv. „mikroventilaci“, což je poloha okna mezi otevřeným a zavřeným režimem. Výrobci však vlastnosti okna v takové poloze nejsou nuceni uvádět, nicméně je jisté, že například neprůzvučnost okenní výplně je takovou polohou znehodnocena. Z pohledu tepelnětechnického se zase jedná o nekontrolovatelný, přirozený přívod venkovního vzduchu, kterému se snažíme vyhnout. Navíc uvedený způsob větrání nelze označit za trvalý, neboť značně závisí na chování člověka.

Možností, o níž je nutné se zmínit, je provětrávání, tj. přerušované větrání otevíráním okna. Z energetického i hygienického hlediska se doporučuje větrat krátce, často a velkými průřezy. Zde však narážíme na podstatný problém, neboť provětrávání vyžaduje od uživatelů budovy jistou sebekázeň a systematičnost, kterou v noci během spánku není možné v zimním období prakticky zajistit.

Z uvedeného vyplývá, že zajištění kvalitního vnitřního prostředí přirozeným větráním je za současných podmínek výstavby poměrně obtížné. Řešení tedy vyžaduje poněkud sofistikovanější přístup v podobě využití nucených větracích systémů.

Při nuceném větrání je proudění vzduchu ve větraném prostoru způsobeno nuceným (mechanickým) účinkem – většinou ventilátory. Naproti tomu při zmiňovaném přirozeném větrání dochází k proudění vzduchu ve větraném prostoru vlivem přirozeného tlakového rozdílu – rozdílných hustot (teplot) vzduchu vně a uvnitř větraného prostoru – a účinku větru. Větrání hybridní pak představuje kombinaci přirozeného a nuceného větrání. Jedná se o poměrně propracovaný větrací systém, který vyhodnocuje, zda přirozené větrání postačuje pro větrání daného prostoru (zajišťuje požadovanou kvalitu vzduchu); pokud tomu tak není, uvede se do provozu nucené větrání. Pro snížení energetické náročnosti větrání byl vyvinut systém tzv. větrání podle potřeby (DCV – Demand Control Ventilation), což je řízení průtoku venkovního vzduchu podle kvality vzduchu, zpravidla podle koncentrace CO_2 ve větraném prostoru

V praxi se uplatňují nucené podtlakové a rovnotlaké systémy větrání. U podtlakových systémů dochází k přívodu vzduchu podtlakem přes větrací otvory umístěné v obálce budovy. K dopravě vzduchu slouží odsávací ventilátor. Rovnotlaké systémy zajišťují celkové větrání s přívodem i odvodem vzduchu. Výhodou oproti podtlakovým systémům je skutečnost, že umožňují využít zpětné získávání tepla, proto se užívají pro větrání pasivních budov. Podtlakové systémy nelze pro pasivní budovy použít, nicméně najdou své uplatnění například při rekonstrukcích panelových domů, kde prostor instalační šachty bývá značně omezen.

1.2.1Celkové nucené větrání

Celkové nucené větrání zajišťuje pokud možno rovnoměrné provětrání pásma pobytu osob čerstvým, venkovním vzduchem. Uplatňuje se tam, kde jsou znečišťující látky v prostoru rovnoměrně rozmístěny – typickým příkladem je obytné prostředí.

1.2.2Vzduch proudící budovou

Vlastnosti vzduchu proudícího budovou se mění. Z hlediska větrání obytných budov rozlišujeme vzduch venkovní, přiváděný, odváděný, odpadní, oběhový a převáděný (obr. 2). Vzduch venkovní (1), také nazývaný čerstvý nebo větrací, je vzduch přiváděný do vnitřních prostorů k větrání. Vzduch přiváděný (2) do větraného prostoru zahrnuje vzduch venkovní (1) a může obsahovat i vzduch oběhový (5), což je část odváděného vzduchu, která se vrací do větraného prostoru. Oběhový vzduch se využívá například u teplovzdušného vytápění a větrání. Znečištěný vzduch je větracím zařízením odváděný (3) z větraného prostoru. Vzduch odpadní (4) je část odváděného vzduchu, která se vyfukuje do venkovního prostředí. Vzduch převáděný (7) je vzduch proudící otvorem mezi dvěma místnostmi za účelem větrání. Za vzduch vnitřní (6) označujeme vzduch ve vnitřním prostředí, jehož parametry (čistotu, teplotu) zpravidla upravujeme.

1.2.3Průtok vzduchu

Návrh větracího zařízení spočívá ve stanovení potřebného průtoku venkovního vzduchu a vzduchu odváděného (znehodnoceného), případně vzduchu oběhového.

|  Obr. 2   Znázornění různých typů vzduchu

Průtok venkovního vzduchu do obytných místností se určuje zpravidla podle požadavku na kvalitu ovzduší na základě:

▶  bilance škodlivé látky,

▶  průtoku vzduchu na osobu,

▶  intenzity větrání.

Průtok odváděného vzduchu určuje tlakové podmínky v prostoru.

Některá zařízení slouží jak pro větrání, tak současně i pro vytápění prostoru. Jedná se o tzv. teplovzdušné vytápění a větrání. U těchto zařízení se využívá oběhový vzduch z důvodu snížení pracovního rozdílu teplot, tj. rozdílu mezi teplotou přiváděného vzduchu tp a teplotou vnitřního vzduchu ti: Δtp = tp - ti. Při teplovzdušném vytápění bývá Δtp maximálně 25 °C.

Základním vztahem používaným ve větrání je kalorimetrická rovnice. Pro úhradu tepelné ztráty lze psát

QZ = Vp. ρ . c . (tp - ti) [W], (1.1)

kde Vp je celkový objemový průtok přiváděného vzduchu [m^3/s], ρ – hustota vzduchu (přibližně konstantní) = 1,2 [kg/m^3], c – měrná tepelná kapacita vzduchu = 1 010 [J/kg.K], (tp - ti) – pracovní rozdíl teplot [°C].

Celkový objemový průtok vzduchu Vp je dán součtem průtoku vzduchu venkovního Ve a vzduchu oběhového Vob. Z rovnice (1.1) je patrno, že tepelný tok závisí jak na průtoku vzduchu, tak na pracovním rozdílu teplot.

Intenzita větrání

Průtok venkovního vzduchu definuje intenzita větrání, která udává, kolikrát za hodinu (odtud jednotka h-1 = 1/h) se v objemu větraného prostoru O [m^3] vymění čerstvý vzduch Ve [m^3/h]:

[h-1].(1.2)

Intenzita větrání nesmí být zaměňována za intenzitu výměny vzduchu (což se často děje i v odborné literatuře, a dokonce v právních předpisech), což je poměr celkového objemového průtoku přiváděného vzduchu Vp k objemu vnitřního větraného prostoru O:

[h-1].(1.3)

Intenzita výměny vzduchu sama o sobě tedy neposkytuje informaci o průtoku větracího (čerstvého) vzduchu.

2

Vnitřní prostředí obytných budov

Vnitřní prostředí charakterizuje řada fyzikálních, chemických a biologických parametrů, které působí na fyzický i psychický stav člověka. Společný účinek skupiny specifických parametrů pak vyjadřuje tepelný a vlhkostní stav prostředí, čistotu (kvalitu) ovzduší, akustiku prostředí nebo kvalitu osvětlení. Tématem knihy je větrání obytných budov, proto je další text zaměřen na parametry, které s větráním souvisejí, tj. především na tepelný a vlhkostní stav prostředí a kvalitu ovzduší.

Obecných důvodů pro úpravu stavu prostředí je několik – jsou to důvody hygienické, technologické, biologické i bezpečnostní (požární). V obytném prostředí jsou to především důvody hygienické, které definují požadavky na stav prostředí z hlediska potřeby člověka. Vnitřní prostředí budov je zatíženo produkcí tepla, vlhkosti a chemických látek, které ovlivňují teplotu, vlhkost a koncentraci znečišťujících látek v ovzduší.

2.1Tepelný a vlhkostní stav prostředí

Tepelný a vlhkostní stav prostředí (mikroklima) je soubor veličin, které ovlivňují výsledný fyzický a duševní stav člověka. Úkolem zařízení upravujících tepelný stav prostředí (vytápění, klimatizace) je vytvoření optimálních hodnot těchto veličin k zajištění tepelné pohody člověka, což je subjektivní pocit, při němž je zachována tepelná rovnováha za optimálních fyziologických podmínek (teplota pokožky a maximální tepelný tok odváděný vypařováním). Tepelná rovnováha je stav, při němž je zachována rovnost mezi produkovaným tepelným tokem a tokem tepla, který je tělu odnímán (konvekcí, sáláním, dýcháním, vypařováním a vedením).

Tepelnou pohodu určují následující veličiny, charakterizující tepelný stav prostředí:

▶  teplota vzduchu ta,

▶  střední radiační teplota tr,

▶  rychlost proudění w,

▶  intenzita turbulence Tu,

▶  relativní vlhkost vzduchu φ;

a dále veličiny charakterizující stav člověka:

▶  intenzita lidské činnosti (aktivita),

▶  tepelný odpor oděvu;

mimo to tepelnou pohodu ovlivňují další nezávislé faktory, jako je pohlaví, stáří nebo zdraví člověka.

Teplota vzduchu ta se pohybuje v rozmezí 22 °C (v zimě) až 26 °C (v létě). Obytné budovy by měly být stavěny tak, aby nebylo nutné vnitřní vzduch v létě strojně chladit. K tomuto účelu se využívají různé tzv. pasivní způsoby chlazení jako například využití stavebních hmot s vysokou akumulační schopností, použití venkovních žaluzií pro stínění proti slunečnímu záření apod. V případě využití klimatizace pro chlazení v létě nemá maximální rozdíl mezi teplotou venkovního vzduchu a vzduchu ve vnitřním klimatizovaném prostředí přesáhnout 6 °C.

Střední radiační teplota tr je definována jako společná teplota všech okolních ploch, při které by bylo celkové množství tepla sdílené sáláním mezi povrchem těla a okolními plochami stejné jako ve skutečnosti. Hodnota střední radiační teploty může být v prostoru proměnná podle polohy určujícího místa. V zimním období ovlivňují střední radiační teplotu tr v obytném prostředí především chladné okenní povrchy, neizolované podlahy apod.

Rychlost proudění w v pásmu pobytu osob v obytném prostředí bývá zpravidla v rozmezí 0 až 0,2 m/s. S rychlostí proudění vzduchu, resp. s její změnou v čase, souvisí intenzita turbulence Tu (více viz Drkal a Zmrhal [5]).

Relativní vlhkost vzduchu φ [%] je veličina závislá na hmotnostním obsahu vodních par ve vzduchu (měrné vlhkosti x [g/kgs.v.] = gramů vodních par v 1 kg suchého vzduchu) a teplotě vzduchu. Relativní vlhkost udává, do jaké míry je vzduch nasycen vodními parami.

V české literatuře se často doporučuje udržovat relativní vlhkost v obytném prostředí v rozmezí 30 až 50 %. Je však známo, že vnímání vlhkosti je čistě subjektivní záležitostí každého jedince. Relativní vlhkost vyšší než 50 % může v obytném prostředí způsobovat v zimním období problémy s kondenzací vodní páry na chladných plochách (okna, tepelné mosty) spojené s tvorbou plísní. Co se týče spodní hranice relativní vlhkosti v obytném prostoru, z hygienického pohledu neexistují jednoznačně definovaná omezení. Dle normy ČSN EN 15251 má relativní vlhkost vzduchu jen malý vliv na tepelný pocit a vnímanou kvalitu vzduchu osob ve vnitřním prostředí. Zároveň však norma uvádí, že dlouhodobě vysoká vnitřní relativní vlhkost je příčinou růstu mikroorganismů a velmi nízká relativní vlhkost (<15 až 20 %) může způsobovat suchost a podráždění očí i dýchacích cest. Experimenty opakovaně potvrzují skutečnost, že lidé nejlépe vnímají vzduch suchý a chladný. Teplejší a vlhčí vzduch bývá pociťován jako vzduch více znečištěný, i když se jedná o čistý vzduch bez škodlivin [7]. Studie zabývající se touto problematikou ukazují, že lidé sice mohou v některých případech nízkou relativní vlhkost vnímat negativně, není to však běžné. Subjektivní hodnocení kvality vzduchu naopak jednoznačně prokázala problematické působení vyšší relativní vlhkosti, zejména ve spojení s vyšší teplotou vzduchu. Výzkum zaměřený na vliv velmi nízké relativní vlhkosti na pohodu přítomných osob neprokázal souvislost mezi nízkou relativní vlhkostí (pod 10 %) a zdravotními aspekty, jako jsou suchost sliznic, podráždění očí apod. Bylo zjištěno, že důvodem pro výskyt těchto symptomů bylo nedostatečné větrání, nikoliv však vlhkost jako taková [27], [8], [23].

2.1.1Celkové hodnocení tepelného stavu prostředí

Souhrnně lze tepelný stav prostředí hodnotit podle následujících dvou veličin.

Výsledná teplota tg je teplota, které dosáhne kulový teploměr (kulová baňka z plechu natřeného černou matnou barvou, v níž je umístěno teplotní čidlo) po ustálení, kdy sálavý tepelný tok z prostředí do kulové baňky je v rovnováze s konvekčním tepelným tokem z povrchu koule do prostředí. Kulový teploměr umožňuje stanovit střední radiační teplotu tr.

Operativní teplota to zahrnuje společný vliv teploty vzduchu ta, střední radiační teploty tr a rychlosti proudění w. Pro rychlosti proudění w < 0,2 m/s se vliv rychlosti proudění zanedbává a operativní teplotu lze stanovit jako aritmetický průměr ta a tr:

[°C].(2.1)

Odchylky mezi operativní a výslednou teplotou lze očekávat v oblasti w < 0,2 m/s. Výpočet dle (2.1) uvažuje pro 0 < w < 0,2 m/s konstantní operativní teplotu. Naproti tomu součinitel přestupu tepla konvekcí na kulovém teploměru je závislý od rychlosti w > 0,1 m/s na rychlosti proudění vzduchu. Čím jsou větší rozdíly mezi teplotou vzduchu a střední radiační teplotou, tím se zvětšuje rozdíl mezi operativní a výslednou teplotou (více Zmrhal, Drkal a Mathauserová [30]).

2.2Čistota ovzduší

Čistota (kvalita) vnitřního ovzduší je ovlivněna zdroji znečišťujících látek z vnitřního

i venkovního prostředí. Podle uplatněné metody větrání jsou znečišťující látky odstraňovány (odsáváním), nebo ředěny (celkovým větráním). V procesu větrání a odsávání se uplatní i omezování šíření znečišťujících látek a filtrace vzduchu (obr. 3).

Venkovní vzduch přiváděný větráním do vnitřního prostředí obsahuje vždy určité množství znečišťujících látek – tuhých částic (inertních, chemicky i biologicky aktivních), plynů a par (inertních i chemicky aktivních).

V praxi při přirozeném větrání proudí do větraných prostorů venkovní nefiltrovaný vzduch. U nuceného větrání se vždy požaduje filtrace tuhých částic; filtrace chemických příměsí pro bytové větrání není nutná, resp. by neměla být nutná – tam, kde je riziko výskytu chemických látek v ovzduší, by se neměly nacházet obytné domy. V obdobích, kdy dochází vlivem meteorologických podmínek k nadměrnému zvýšení koncentrací znečišťujících látek, doporučuje se přirozené větrání omezit.

|  Obr. 3   Úprava čistoty vnitřního ovzduší [32]

Koniec ukážky

Table of Contents

1 Úvod

1.1 Co je větrání a proč je nutné větrat

1.1.1 Nízké povědomí a negativní důsledky nedostatečného větrání

1.2 Způsoby větrání

1.2.1 Celkové nucené větrání

1.2.2 Vzduch proudící budovou

1.2.3 Průtok vzduchu

2 Vnitřní prostředí obytných budov

2.1 Tepelný a vlhkostní stav prostředí

2.1.1 Celkové hodnocení tepelného stavu prostředí

2.2 Čistota ovzduší

2.2.1 Znečišťující látky z vnitřního prostředí

2.2.2 Znečišťující látky z venkovního prostředí

3 Požadavky na větrání

3.2 Zdroje informací

3.3 Národní požadavky na větrání obytných budov

3.4 Zahraniční požadavky na větrání obytných budov

4 Větrací systémy obytných budov

4.2 Doporučené větrací systémy

4.3 Nucené podtlakové větrání

4.4 Nucené rovnotlaké větrání

5 Prvky větracích systémů obytných budov

5.1 Ventilátory

5.2 Zpětné získávání tepla

5.4 Vyústky

5.5 Vzduchovody

6 Návrh větrání

6.2 Příklad návrhu větrání rodinného domu

7 Potřeba energie pro větrání obytných budov

7.1 Potřeba tepla pro ohřev venkovního vzduchu

7.2 Potřeba energie pro pohon ventilátorů