Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

doc. PhDr. Lenka Hříbková, CSc.

NADÁNÍ A NADANÍ

Pedagogicko-psychologické přístupy, modely, výzkumy a jejich vztah ke školské praxi

Recenzoval PhDr. Miroslav Rendl, CSc.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s. U Průhonu 22, 170 00 Praha 7 tel.: +420 220 386 401, fax: +420 220 386 400 www.grada.cz jako svou 3660. publikaci

Odpovědná redaktorka Dana Trojáková Sazba a zlom Martina Hukalová Počet stran 256 Vydání 1., 2009

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s. Husova ulice 1881, Havlíčkův Brod

© Grada Publishing, a.s., 2009 Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-1998-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-6698-0 pro formát PDF

ISBN 978-80-247-7659-0 pro formát EPUB

ÚVOD

Problematika nadání je po řadu let zkoumána nejen v psychologii a pedagogice, ale zajímají se o ni i další obory. V současné době se stalo téma nadání velmi aktuální a v souvislosti se změnami ve školství mu věnuje stále větší pozornost široká veřejnost. Ačkoliv v zahraničí se nadáním zabývá řada odborných publikací a příruček pro učitele, u nás nemáme k dispozici téměř žádnou. Tuto mezeru má částečně zaplnit předkládaná publikace, ve které prezentujeme základní přístupy ke studiu nadání, věnujeme se teoretickým otázkám a praktickým souvislostem daného tématu. Bez orientace v teoretických přístupech ke studiu nadání a bez znalosti výsledků relevantních pedagogicko-psychologických výzkumů lze sice mnohem „snadněji“ zavádět do školské praxe a do vzdělávání změny a různá opatření, ale jejich výsledný efekt může být z dlouhodobého hlediska velmi problematický. Domníváme se, že i to zvyšuje naléhavost potřeby zabývat se tímto tématem rovněž výzkumně, opatrně přejímat výsledky ze zahraničí a ověřovat jejich platnost v našich podmínkách.

Aktuálnost tématu dokládá také velký počet článků v denním tisku a pořadů v dalších médiích. Pokud uvedeme jen některé jejich tituly a názvy (Ať žije průměrnost, Učitelé to s nadanými dětmi neumějí, Školy nevycházejí vstříc nadaným, Nematuroval, ale už bádá na akademii věd, Český premiant míří na Cambridge, Školák chce porazit Kasparova atp.), je z nich zřejmé, že autoři se na jedné straně stavějí k současné situaci ve výchovně-vzdělávací péči o tuto populaci dětí spíše kriticky, nebo na druhé straně prezentují příběhy a výkony nadaných dětí, které jsou v určité oblasti mimořádně úspěšné. Existence těchto dvou „typů“ článků v denním tisku může vyvolávat otázky: Mají snad upozornit na to, že i přes nepříznivé podmínky ve školách se některým dětem podařilo vyniknout? Nebo je třeba jejich obsah chápat jako důkaz toho, že v řadě škol i ve školském systému existují možnosti pro mimořádný rozvoj nadání dětí a kritika situace na školách není zcela oprávněná?

Pokud obrátíme pozornost k odbornému tisku, zjistíme, že v něm existuje minimum článků na téma nadání. Na některých vysokých školách, zejména na pedagogických fakultách, se již začínají objevovat skripta, ve kterých se jejich autoři snaží budoucím učitelům alespoň přiblížit některé okruhy problematiky nadání (Čermák, Turinová, 2005; Machů, 2006; Hříbková, 2007). Některé další publikace na toto téma mají výrazný popularizační, osvětově--informační charakter a jsou určeny většinou pro rodiče (Campbell, 2001; Mönks, Ypenberg, 2002; Krafft, Semke, 2003; Dočkal, 2005; Fořtík, Fořtíková, 2007). Za upozornění stojí některé skutečnosti, které v nich pozorný čtenář zaznamená.

První z nich je fakt, že se většinou věnují převážně intelektovému nadání a minimálně ostatním druhům nadání. Často se v nich objevují doporučení a náměty, jak se takto nadaným dětem věnovat, jak je rozvíjet a jaké specifické výchovné zacházení potřebují. V ohnisku pozornosti je především výchova nadaných dětí.

Druhou skutečností je, že se u nás tímto tématem zabývají převážně psychologové, ačkoliv se jedná o téma výrazně pedagogické. V důsledku toho jsou akcentovány jiné okruhy problémů a téma se začalo značně „psychologizovat“. V praxi to potom může vést k tříštění působení psychologů, učitelů a rodičů nadaného dítěte a k obtížím ve vzájemné komunikaci místo ke vzájemné spolupráci. V krajním případě dochází až k vytváření koalice psychologa s rodičem proti učitelům a škole. V pozadí tohoto jevu lze tušit nejen problém současné nezakotvenosti problematiky nadaných dětí v pedagogických oborech i psychologických disciplínách u nás, ale i nevyváženost v rozpracování a aplikaci problematiky identifikace nadání na jedné straně a vzdělávacích strategií a modelů pro populaci intelektově nadaných na straně druhé.

Na rozpracovávání teoretických přístupů k nadání se ve 20. století podílela řada autorů s filozofickým, pedagogickým, psychologickým i lékařským vzděláním. Jejich úsilí často ústilo do vytváření modelů nadání, které vycházely z dosažené úrovně poznatků o fenoménu nadání a ve vzdělávací praxi sloužily jako základ tvorby strategií pro vyhledávání nadaných a pro tvorbu vzdělávacích programů pro tuto populaci. V této práci rozlišujeme tři základní teoretické přístupy:

- kognitivní přístup,

- osobnostně-vývojový přístup,

- sociálně-kulturní přístup.

Kritériem tohoto rozlišení jsou faktory (kognitivní, osobnostní, sociokulturní atp.), na které byl v daném přístupu brán především zřetel při vysvětlování fenoménu nadání. Lze uvažovat také o jiném kritériu, kterého by bylo možno použít pro rozlišení přístupů ke studiu některých dílčích témat. Při vyhledávání nadaných máme na mysli zejména orientaci na zjišťování potenciálu, předpokladů jedince nebo spíše orientaci na jeho podávané výkony a jejich analýzu. V tomto případě bychom pravděpodobně rozlišili psychometrický přístup ke studiu nadání, tedy orientaci na zkoumání (a „měření“) potenciálu, předpokladů jedince pro výkon v určité činnosti, a expertní přístup ke studiu nadání, tedy orientaci na studium výkonů jedince, podmínek jejich dosahování a možností jejich zkvalitňování. I když se v publikaci věnujeme i těmto přístupům, v této fázi vývoje tématu nadání považujeme kognitivní, osobnostně-vývojový a sociálně-kulturní přístupy za vhodnější pro prezentování tématu, neboť lépe postihují jeho celkovou vývojovou tendenci směřující ke komplexnosti.

V rámci prezentovaných přístupů ke studiu nadání se věnujeme nejdůležitějším modelům a koncepcím nadání, dále nejfrekventovanějším tématům, kterým byla věnována zvýšená pozornost, a také výsledkům výzkumů, které byly k danému tématu realizovány. Snažili jsme se rovněž o dohledání takových výzkumů, ve kterých autoři nedošli k shodným závěrům. V rámci zkoumání fenoménu nadání a jeho nositelů byla středem zájmu různá témata, byly také akcentovány odlišné výzkumné priority a používal se i jiný rejstřík metod. Výsledky získávané v jednotlivých přístupech, které jsou při studiu nadání uplatňovány stále, jsou do značné míry komplementární. To znamená, že se vzájemně doplňují a kompletují poznávání tohoto fenoménu na různých úrovních, a tím mohou přispívat k jeho pochopení a k pochopení jeho vývoje. Všechny tři přístupy jsou v psychologii nadání stále živé a ani jeden z nich nebyl v průběhu 20. století plně „nahrazen“ druhým. Lze naopak konstatovat, že spolu koexistují od počátku minulého století, kdy došlo k prudkému nárůstu zájmu o nadané děti a o studium fenoménu nadání.

Je třeba zdůraznit, že mnozí autoři, kteří se zabývali nadáním, se současně věnovali i jiným tématům a jen pro některé se téma nadání stalo celoživotní a dominantní oblastí zkoumání. I pro tyto autory je však příznačné, že se v průběhu let věnovaných studiu nadání názorově posouvali od původního přístupu k přístupu jinému. Proto často nelze autora jednoznačně zařadit k jedinému přístupu nebo výzkumné linii. Velmi obecně lze konstatovat, že v teorii i praxi se psychologové více angažují v problematice vyhledávání nadaných a studiu jejich osobnosti, kdežto pedagogové více v oblasti rozvíjení nadání.

Není příliš mnoho literatury, ve které se autoři snaží jednotlivé koncepce a modely určitým způsobem uspořádat. Otázkou samozřejmě je, zda je to proto, že těchto koncepcí a modelů je malý počet, nebo je příčinou jejich značná diverzita a nesnadnost této klasifikace. Osobně se přikláníme k druhé možnosti. Podařilo se nám v publikacích zjistit přibližně 50 modelů, převážně amerického původu, na které autoři odkazovali nebo je prezentovali. Bereme současně v úvahu, že jsme řadu dalších s vysokou pravděpodobností vůbec neidentifikovali, např. díky jazykové bariéře nebo nemožnosti publikace získat. Naše omezení spočívají také v tom, že se rovněž zaměřujeme zejména na intelektové nadání a to spíše u dětské populace. Nepovažujeme za účelné podávat celkový výčet jednotlivých modelů a koncepcí v rámci vyčleněných přístupů, ale prezentujeme u každého ty nejvýznamnější. Uvádíme tedy pouze ty, na které různí autoři často odkazují, nebo ty, které se staly pro praxi určující. Všichni autoři prezentovaných modelů jsou v problematice nadaných uznávanými odborníky s mezinárodní reputací.

V publikacích, které se rovněž zabývaly klasifikací koncepcí nebo přístupů ke studiu nadání, nás zajímalo, jakého kritéria bylo použito při členění. V německé práci (Hany, 1987) sloužila autorovi za kritérium systematizace především možnost praktického využití modelů pro identifikaci (vyhledávání) nadaných a autor rozlišil čtyři skupiny modelů nadání.

V americké práci věnované koncepcím nadání (Sternberg, Davidson, 1986) jsou tyto koncepce rozčleněny na dvě hlavní skupiny: implicitní a explicitní teoretické přístupy k problematice nadání. Nejpočetnější je druhá skupina (explicitní teoretické přístupy), která obsahuje kognitivní teorie, vývojové teorie a oborově specifické teorie nadání. Zatímco v první skupině koncepcí (implicitní) je snahou dojít různou cestou k vymezení tohoto obtížně uchopitelného fenoménu, v druhé skupině koncepcí (explicitní) jsou prezentovány teorie přistupující k vymezení nadání zejména z kognitivního a vývojového hlediska. Hlavním cílem publikace těchto autorů však bylo prezentovat rozmanitost hledisek, která se uplatňují při konceptualizaci nadání. Ve druhém vydání knihy z roku 2005 (Sternberg, Davidson, 2005) je tento cíl ještě více zdůrazněn tím, že prezentované koncepce jsou řazeny postupně bez snahy jednotlivé příspěvky autorů seskupovat do určitých celků.

V dalších dvou vydáních rozsáhlé reprezentativní publikace o nadání a talentu (Heller, Mönks, Passow, 1993; Heller, Mönks, Sternberg, Subotnik, 2000) tvoří oddíl věnovaný koncepcím nadání přibližně 15–20 % textu z celé knihy. Pozornost je zaměřena na jiná související témata a koncepce nadání zde nejsou prezentovány podle určitého jednotícího klíče.

Nejnověji vyšla kniha se shodným názvem jako publikace R. Sternberga a J. Davidsonové Koncepce nadání, avšak s podtitulem Sociokulturní perspektivy, editovaná S. N. Phillipsonem a M. McCannovou (Phillipson, McCann, 2007). Prezentuje kulturně zakotvené koncepce nadání, jejichž autoři pocházejí z různých zemí světa. V závěrečné syntetizující kapitole jsou zkoumána spíše společná témata jednotlivých koncepcí. Cílem autorů totiž mimo jiné bylo, aby publikace přispěla k usnadnění inkluze ve vzdělávání dětí pocházejících z odlišných kultur, než akcentování různosti koncepcí.

Domníváme se, že k pochopení vývoje zájmu o problematiku nadání v praktické i teoretické rovině je třeba hledat souvislosti nejen na půdě psychologie nebo pedagogiky, ale vstupovat i na půdu jiných oborů a brát v úvahu některé historické události, protože i ty ovlivnily výzkumnou orientaci v této oblasti. To může rovněž prohloubit vhled do tématu a přispět k pochopení fenoménu nadání.

V publikaci se věnujeme intelektovému nadání a intelektově nadaným dětem. Je to „nejproblematičtější“ druh nadání, o němž se v souvislosti se školou nejvíce diskutuje. Školská politika v oblasti podpory intelektově nadaných vyvolávala a vyvolává polemiku, byla nejednou kritizována a stala se citlivým bodem i mimo školskou oblast. Neznamená to však, že se alespoň částečně nezmiňujeme o uměleckém a sportovním nadání.

Práce je členěna do sedmi kapitol. První kapitola je věnována historii problematiky nadání. Pozornost tomuto tématu věnovali filozofové, lékaři a učenci 18. a 19. století v souvislosti s otázkami výchovy i s vynikajícími tvůrčími činy některých lidí. Vzhledem k celkovému zaměření práce se tato kapitola dotýká jen několika otázek, které si učenci kladli, a zmiňuje se o pouhém zlomku těch, kteří se tomuto tématu v minulosti věnovali. Podstatně hlubší historický pohled na problematiku nadání by byl jistě potřebný a zasluhoval by zvláštní monografii. V této práci má pouze doložit, že základní teoretické přístupy k problematice nadání, které jsou předmětem následujících kapitol, mají své dávné kořeny.

Druhá kapitola pojednává o pojmech nadání a talent a způsobech jejich vymezování. Jak je všeobecně známo, charakter psychologie jako vědy je pluralistický. Znamená to, že v ní současně existuje více přístupů, jak dokládá i samotné toto téma. V případě nadání se můžeme setkat jak s diachronním pluralismem (tzn. že v různé době existovaly různé názory na fenomén nadání, jejichž vývoj lze sledovat) tak se synchronním pluralismem (tzn. že v daném období existují stoupenci různých postupů při zkoumání fenoménu nadání).

Třetí až pátá kapitola tvoří jádro celé práce. Jsou věnovány přístupům k problematice nadání, které jsme v psychologii 20. století při studiu tohoto fenoménu identifikovali. V těchto kapitolách prezentujeme jednotlivé koncepce a modely nadání, z nichž některé nejsou u nás příliš známé, a proto klademe také důraz na jejich deskripci. Nejprve se zabýváme kognitivním přístupem, do kterého jsou začleněny modely nadání zaměřené na schopnosti, relativně novější teorie inteligence a výzkumy realizované později kognitivními psychology.

Ve čtvrté kapitole je analyzován osobnostně-vývojový přístup k problematice nadání. Má svůj původ v období rozmachu humanistické psychologie a nárůstu přesvědčení, že mimořádný výkon jedince je determinován celou řadou dalších osobnostních faktorů a nikoliv pouze schopnostmi. Akcentování vývojových otázek v rámci osobnostně-vývojového přístupu se objevuje v okamžiku, kdy byla zpochybňována psychometrická tradice v tomto tématu, která je přesto dosud velmi vlivná. Vývojově orientovaní psychologové sdíleli většinou názor, že nadání není stabilní rys individua. V tomto období dochází v psychologii současně k rozvoji výzkumu tvořivosti a je to éra významných školských reforem, které probíhaly v řadě západních zemí. V kapitole jsou též prezentována další témata, která se v rámci zkoumání fenoménu nadání a nositelů nadání vynořila nebo byla stoupenci osobnostně-vývojového přístupu znovu objevena.

V páté kapitole je pozornost zaměřena na kulturní a sociální determinanty fenoménu nadání. Jejich zkoumání je v řadě publikací o nadání v posledních dvaceti letech stále více akcentováno. Sociálně-kulturní přístup se zaměřuje na analýzu kulturní zakotvenosti fenoménu nadání a determinant rozvoje nadání, které jsou na první pohled „skryty a vzdáleny“. Ačkoliv působí na jedince zprostředkovaně, je stále více a více zřejmé, že jsou pro rozvoj nadání zásadní.

Šestá kapitola se zabývá často diskutovanou otázkou, tj. otázkou vyhledávání nadaných. Uveden je tradiční psychometrický přístup k vyhledávání nadaných, opírající se o psychologické testové metody a expertní přístup, který se zaměřuje na studium výkonů jedince a jejich změn. Prezentován je zde Sternbergův model nadání jako vyvíjející se expertnosti. Poukazujeme rovněž na praktické souvislosti tématu vyhledávání nadaných a úskalí, se kterými se v této oblasti setkáváme.

V poslední kapitole pojednáváme o problematice vzdělávání nadaných dětí a variantách rozvíjení nadání. S těmito otázkami je spjata rovněž příprava pedagogů pro práci s populací nadaných dětí. Naší snahou mimo jiné bylo, aby tato kapitola ozřejmila vztah některých teoretických otázek ke způsobům vzdělávání nadaných a upozornila na častou povrchnost současných přístupů k tomuto problému. Nedostatečný pedagogicko-psychologický výzkum v oblasti vzdělávání nadaných je slabinou, kterou nelze odstranit pouhým poukazováním na zahraniční výzkumy a přebíráním jejich výsledků bez kritického zhodnocení. V šesté a sedmé kapitole jsou prezentována témata, která lze považovat za průřezová, protože se objevují jako významná ve všech třech přístupech.

Předkládaná publikace je rozšířenou a upravenou verzí práce se shodným názvem, která vyšla na UK, Pedagogické fakultě a útlých skript. Charakter zpracování této publikace ovlivnila především skutečnost, že u nás není k dispozici relativně ucelená odborná publikace o nadání a nadaných, která by umožnila získat přehled a základní orientaci v teoretických přístupech i v praktických otázkách. Cílem proto bylo uspořádat a syntetizovat informace o tématu nadání, i když jsme si současně vědomi rizika neúplnosti a selektivity takového zpracování. Snažíme se přesto tuto oblast jednak zpřístupnit širšímu okruhu čtenářů, což omezené možnosti fakultního vydavatelství neumožňovaly, a jednak diskutovat zejména ty otázky, které se ukazují užitečné ve vztahu ke školské praxi. V publikaci rovněž využíváme svých zkušeností s tématem nadání i výsledků výzkumných sond, které jsme v této oblasti realizovali.

Table of Contents

Úvod

1. Historické kořeny současných přístupů ke studiu nadání

2. Pojmy a terminologie: nadání, talent a nadaný jedinec

3. Kognitivní přístup ke studiu nadání

4. Osobnostně-vývojový přístup ke studiu nadání

4.3 Hlavní zkoumaná témata, diskuse a výzkumy

5. Sociálně-kulturní přístup ke studiu nadání

6. Vyhledávání nadaných

6.1 Psychometrický přístup k vyhledávání nadaných

6.2 Expertní přístup k vyhledávání nadaných

7. Vzdělávání nadaných