Přeložila Šárka Kadlecová

THE LIFE-CHANGING MAGIC OF TIDYING

JINSEI GA TOKIMEKU KATAZUKE NO MAHO by Marie Kondo

Copyright © 2011 by Marie Kondo.

Original Japanese edition published by Sunmark Publishing, Inc., Tokyo,

Czech/English translation rights arranged with Sunmark Publishing, Inc.,

through InterRights, Inc., Tokyo, Japan, Waterside Productions Inc., CA, USA

and Prava i Prevodi Literary Agency, Belgrade, Serbia

Translation © Šárka Kadlecová, 2015

ISBN 978-80-242-4876-9

Předmluva

Už se vám někdy stalo, že jste uklízeli jako šílení, a přesto jste vzápětí zjistili, že ve vašem domově nebo na pracovišti je už zase nepořádek? Pokud ano, podělím se s vámi o tajemství úspěchu. V této knize jsem shrnula způsob, jak si uklidit ve svém okolí tak, že vám to navždy změní život. Připadá vám to nemožné? Taková reakce je běžná a není divu vzhledem k tomu, že téměř každý přinejmenším jednou, ne-li mnohokrát, po uklizení své domácnosti zažil „návrat do starých kolejí“.

Metoda KonMari je jednoduchý, chytrý a účinný způsob, jak nepořádek navždy zapudit. Začnete vyhazováním. Pak si svoje obydlí uspořádáte, důkladně, zcela a naráz. Pokud tuto strategii přijmete za svou, nepořádku už nikdy nepodlehnete.

Tento přístup sice odporuje zažitým radám, ale všem, kdo zvládli úklid podle metody KonMari, se daří udržovat doma pořádek – s nečekaným výsledkem. To, že si dali domov do pořádku, pozitivně ovlivnilo všechny ostatní aspekty jejich života – včetně práce a rodiny. Věnovala jsem tomuto tématu osmdesát procent svého života, a tak vím, že uklízení může i vám proměnit život.

Pořád to zní příliš dobře, než aby to mohla být pravda? Pokud si pod pojmem uklízení představujete, že se každý den zbavíte jednoho předmětu nebo si čas od času trochu srovnáte pokoj, pak máte pravdu. To váš život nijak zvlášť neovlivní. Ale jestliže svůj přístup změníte, uklízení může mít nesmírný dopad. Tak to funguje, když si dáte domov skutečně do pořádku.

Když mi bylo pět let, začala jsem číst časopisy pro hospodyňky, a právě ty mě později inspirovaly k tomu, že se od patnácti let vážně zabývám studiem zbavování se zbytečných věcí a uklízení. Vznikla tak metoda KonMari (KonMari je moje přezdívka složená z příjmení a jména). Nyní pracuju jako konzultantka, většinu dní trávím navštěvováním domácností a kanceláří a dávám praktické rady lidem – těm, pro něž je uklízení příliš těžké, těm, kteří uklízejí, ale zažívají návrat do starých kolejí, nebo těm, kdo by uklízet chtěli, ale nevědí, odkud začít.

Množství předmětů, kterých se zbavili moji klienti, od oblečení a prádla přes fotografie, pera a výstřižky z časopisů po vzorky mejkapu, hravě přesáhne milion kusů. To nepřeháním. Pomáhala jsem klientům, kteří naráz vyhodili 200 pětačtyřicetilitrových odpadkových pytlů.

Jelikož jsem se zabývala uměním uspořádat si věci a mám velké zkušenosti s pomáháním lidem, kterým chybí spořádanost či schopnost stát se pořádnými, můžu s důvěrou prohlásit jedno: zásadní reorganizace domova vyvolá odpovídající měrou zásadní změny ve vašem životním stylu a ve vašem vnímání. Změní vám život. Myslím to vážně. Tady je jen pár ukázek ze svědectví od mých bývalých klientů:

- Po vašem kurzu jsem odešel ze svého zaměstnání a začal sám podnikat. Dělám teď něco, o čem jsem snil už jako dítě.

- Váš kurz mě naučil rozpoznat, co opravdu potřebuju a co nikoli. A tak jsem se rozvedla. Jsem teď daleko šťastnější.

- Nedávno mě oslovil člověk, s nímž jsem se toužila setkat.

- S radostí vám oznamuju, že od té doby, co jsem si uklidil byt, moje prodeje šly výrazně nahoru.

- S manželem teď vycházíme daleko lépe.

- S úžasem zjišťuju, jak moc jsem se změnil jen tím, že jsem povyhazoval věci.

- Konečně se mi podařilo zhubnout o tři kila.

Všichni moji klienti působí velice šťastně a z toho, co říkají, je patrné, že úklid změnil způsob jejich myšlení a jejich přístup k životu. Změnil dokonce i jejich budoucnost. Jak to? Této otázce se budu ve své knize věnovat podrobněji, ale v podstatě jde o to, že když si uspořádáte svou domácnost, uspořádáte si tím i svoje záležitosti a svou minulost. V důsledku toho vidíte daleko jasněji, co v životě potřebujete a co nikoli, čím byste se měli, a čím naopak neměli zabývat.

V současnosti poskytuju kurzy klientům u nich doma a firmám v jejich kancelářích. Jde pokaždé o soukromé, individuální lekce, ale příliv klientů dosud nevyschl. Momentálně je na moje kurzy tříměsíční čekací doba a každý den dostávám žádosti od lidí, kterým o mně pověděl můj bývalý klient nebo kteří se o mém kurzu od někoho doslechli. Cestuju z jednoho konce Japonska na druhý a občas zavítám i do ciziny. Vstupenky na jednu z mých veřejných přednášek pro ženy v domácnosti a matky se vyprodaly přes noc. Vznikl nejen pořadník na případná zrušení, ale další pro umístění na tom prvním. Přesto se počet těch, kteří by kurz opakovali, rovná nule. Z obchodního hlediska se může zdát, že to je fatální chyba. Jenže co když je právě nedostatek zájemců o opakování tím tajemstvím, proč je můj přístup tak populární?

Jak jsem se zmínila v úvodu, lidé, kteří používají metodu KonMari, se k nepořádku nikdy nevrátí. Jelikož dokážou ve svém okolí udržet pořádek, nepotřebují žádné další lekce. Občas absolventy svých kurzů kontroluju, abych viděla, jak si vedou. Nejenže mají doma či v kanceláři dosud uklizeno, ale dál svoje okolí vylepšují. Z fotografií, které mi moji klienti posílají, je zřejmé, že vlastní méně věcí než v době, kdy kurz dokončili, a pořídili si nové závěsy či nábytek. Obklopují se pouze předměty, které mají rádi.

Jak to, že můj kurz mění lidi? Je to tím, že u mého přístupu nejde o pouhou techniku. Uklízení jako takové sestává z řady jednoduchých činností, přemísťování předmětů z jednoho místa na druhé. Věci se při něm ukládají tam, kam patří. Zdá se to tak jednoduché, že by to mělo zvládnout šestileté dítě. Přesto to většina lidí nedokáže. Krátce po úklidu v jejich okolí opět propukne neuspořádaný chaos. Příčinou není nedostatek dovedností, ale jde spíš o nedostatek uvědomění a neschopnost uklízet efektivně. Jinými slovy, jádro všech potíží spočívá v naší mysli. Úspěch z devadesáti procent závisí na jejím nastavení. Jistě by se našlo pár šťastlivců, pro něž je spořádanost přirozená, ale pokud se my ostatní na tento aspekt nezaměříme, nevyhnutelně se dočkáme návratu do starých kolejí bez ohledu na to, kolik jsme čeho vyhodili či jak chytře jsme si věci uspořádali.

A jak tedy dosáhnout správného nastavení mysli? Existuje jeden jediný způsob a ten paradoxně spočívá v osvojení si správné techniky. Mějte na paměti, že metoda KonMari, kterou v této knize popisuju, není jen pouhou řadou pravidel, jak si věci vytřídit, uspořádat a uklidit. Je návodem k získání správného nastavení mysli, které vám umožní nastolit pořádek a stát se pořádnými lidmi.

Nemůžu samozřejmě tvrdit, že umění uklízet si osvojili všichni moji studenti. Někteří bohužel nemohli z toho či onoho důvodu kurz dokončit. A jiní kurz přerušili, protože očekávali, že za ně všechnu práci odvedu já. Jako fanatička v uklízení a profesionální odbornice v tomto oboru vám můžu na rovinu sdělit, že bez ohledu na to, jak usilovně se budu snažit uspořádat prostředí někoho jiného, bez ohledu na to, jak dokonalý systém ukládání vymyslím, nikdy nemůžu v domácnosti druhých lidí nastolit pořádek v pravém slova smyslu. Proč? Protože dovednost třídit, ukládat a podobně není zdaleka tak důležitá jako naše připravenost a naše vlastní představa životního stylu. Pořádek souvisí s mimořádně osobními hodnotami, tedy s tím, jak chce určitý člověk žít.

Většina lidí by raději žila v čistém a uklizeném prostředí. Každý, komu se byť jen jedinkrát podařilo uklidit, by si přál, aby to tak zůstalo. Jenže mnozí nevěří, že je to možné. Zkoušejí nejrůznější přístupy k uklízení, ale zjišťují, že se věci brzy vracejí „k normálu“. Já jsem však pevně přesvědčená, že udržet ve svém okolí pořádek dokáže každý.

Abyste to zvládli, musíte zásadně přehodnotit svoje zvyklosti a názory na uklízení. Může se to zdát jako příliš velká dřina, ale nedělejte si starosti. Než tuto knihu dočtete, budete připraveni a ochotni pustit se do práce. Lidé mi často říkají: „Já jsem od přírody nepořádný. Tohle nezvládnu,“ nebo: „Nemám čas.“ Ale nepořádnost není dědičná ani podmíněná nedostatkem času. Daleko víc souvisí s nashromážděním mylných představ o uklízení, jako například „nejvhodnější je vždycky zvládnout jen jednu místnost“ nebo „je lepší udělat každý den trochu“ či „úložné prostory by měly odpovídat provozu domácnosti“.

V Japonsku lidé věří, že čistota v našich pokojích a udržování toalety bez poskvrnky přináší štěstí. Pokud je ale váš dům plný zbytečných věcí, účinek nablýskané toaletní mísy bude omezený. Totéž platí o praktikování feng-šuej. Váš nábytek a vaše ozdobné předměty ožijí teprve tehdy, když svůj domov dáte do pořádku.

Až úklid svého domova dokončíte, zásadně se vám změní život. Jakmile zakusíte, jaké to je, mít domácnost skutečně uspořádanou, budete cítit, jak se celý váš svět rozjasnil. Už nikdy v životě se k nepořádku nevrátíte. A tomu já říkám kouzlo úklidu. Jeho účinky jsou ohromující. Nejenže už nikdy nebudete nepořádní, ale začnete nový život. To je to kouzlo, o něž bych se ráda podělila s co možná nejvíce lidmi.

1  Proč nedokážu doma udržet pořádek?

Nemůžete uklízet, pokud nevíte, jak na to

Když lidem říkám, že mým povoláním je učit druhé, jak mají uklízet, obvykle se setkám s překvapeným výrazem. „Vážně se tím dají vydělat peníze?“ zní jejich první otázka. Po ní téměř vždy následuje druhá: „Copak někdo potřebuje hodiny uklízení?“

Pravdou je, že zatímco různí instruktoři a školy nabízejí kurzy všeho možného od vaření a zahradničení po jógu a meditaci, výuku uklízení byste těžko hledali. Všeobecně se předpokládá, že uklízení není třeba vyučovat, protože se pochytí přirozenou cestou. Přestože se jako rodinná tradice předávají od babičky matce a od matky dceři kuchařské techniky a recepty, nikdo nikdy neslyšel o tom, že by někdo předával rodinné tajemství, jak uklízet, a to ani v rámci stejné domácnosti.

Vzpomeňte si na svoje vlastní dětství. Jistě jste mnozí dostali vynadáno za to, že jste si neuklidili svůj pokoj, ale koho z vás rodiče vědomě učili, jak uklízet, jako součást vaší výchovy? V jedné studii na toto téma odpovědělo na otázku „Věnovali jste se někdy formálně studiu uklízení?“ kladně méně než 0,5 procenta tázaných. Rodiče od nás vyžadovali, abychom si ve svém pokoji uklízeli, ale ani je nikdo nenaučil, jak to dělat. Co se týče uklízení, jsme všichni samouci.

Výuka uklízení se zanedbává nejen doma, ale i ve škole. V rámci domácího hospodářství se v Japonsku i jinde ve světě děti učí, jak dělat hamburgery (v hodinách vaření) nebo jak si ušít zástěru, ale uklízení se na rozdíl od vaření a šití žádný čas nevěnuje.

Jídlo, oděv a přístřeší jsou nejzákladnější lidské potřeby, a tak by si člověk myslel, že tomu, kde žijeme, se bude připisovat stejná důležitost jako tomu, co jíme a co si oblékáme. Přesto se v mnoha společnostech uklízení – práce, která náš domov činí obyvatelným – naprosto přehlíží kvůli mylné představě, že se základní dovednost uklízet získává zkušeností, a tudíž nevyžaduje učení.

Uklízejí lépe lidé, kteří se uklízením zabývají více let než jiní? Odpověď zní: Ne. Dvacet pět procent mých žáků tvoří padesátnice a většina jich se stará o domácnost téměř třicet let, což z nich v tomto oboru činí veteránky. Ale uklízejí lépe než ženy, kterým bylo nedávno dvacet? Opak je pravdou. Mnohé z nich po tolik let uplatňovaly zažité postupy, které nefungují, že jejich domácnost přetéká zbytečnými předměty a ony samy se pracně snaží udržet nepořádek pod kontrolou neúčinnými úložnými metodami. Copak se od nich dá očekávat, že budou vědět, jak uklízet, když to nikdy řádně nestudovaly?

Pokud vy také nevíte, jak účinně uklízet, nenechte se tím odradit. Nastal čas se to naučit. Studium a použití metody KonMari popsané v této knize vám pomůžou uniknout ze zlověstného kolotoče nepořádku.

Ukliďte jednou a pořádně

„Uklízím pokaždé, když si uvědomím, že mám doma nepořádek, ale jakmile skončím, netrvá dlouho a je tam znovu svinčík.“

To je častá stížnost a běžná odpověď, jakou vám vnucují časopisecké sloupky s radami, zní: „Nepokoušejte se uklidit celý dům naráz. Tím se jen vrátíte do starých kolejí. Zvykněte si udělat pokaždé něco.“ Na tento refrén jsem poprvé narazila, když mi bylo pět let. Jako prostřední ze tří dětí mě vychovávali s notnou dávkou svobody. Moje matka měla moc práce, protože se starala o mou čerstvě narozenou mladší sestru, a můj bratr, který byl o dva roky starší než já, byl věčně přilepený k televizní obrazovce a hrál videohry. Já jsem se tudíž po většinu času musela doma zabavit sama.

V dětství bylo mou oblíbenou zábavou čtení lifestylových časopisů pro ženy v domácnosti. Moje matka měla předplacený ESSE – časopis o životním stylu, plný článků o úpravě interiérů, hodnocení výrobků a rad, jak si usnadnit domácí práce. Jakmile nám ho doručili, vytáhla jsem ho ze schránky ještě dřív, než se matka vůbec dozvěděla, že přišel. Roztrhla jsem obal a ponořila se do jeho obsahu. Cestou domů ze školy jsem se ráda zastavovala v knihkupectví a listovala tam Oranžovými stránkami, oblíbeným japonským časopisem o vaření. Nedokázala jsem přečíst všechna slova, ale tyto časopisy s fotografiemi lahodných jídel, tipy na odstranění skvrn i mastnoty a nápady, jak ušetřit nějaký ten pětník, mě fascinovaly stejně, jako návody ke hrám uchvacovaly mého bratra. Ohýbala jsem si růžky stránek, které mě zaujaly, a snila jsem o tom, jak si nové rady vyzkouším.

Kromě toho jsem si vymýšlela plejádu svých vlastních „osamělých her“. Když jsem si například jednoho dne přečetla článek o úspoře financí, okamžitě jsem se pustila do „hry na šetření energií“. Přecházela jsem po domě a vytahovala ze zásuvky spotřebiče, které se nepoužívaly, ačkoli jsem neměla žádné ponětí o tom, jak fungují elektrické měřiče. Po přečtení dalšího článku jsem naplnila plastové láhve vodou a vložila je do nádržky v toaletě, v rámci „závodu v šetření vodou“. Články o ukládání věcí mě inspirovaly k tomu, abych si z kartonů od mléka vyrobila přepážky do zásuvek svého psacího stolu, a prázdné krabičky od videokazet jsem zaklínila mezi dva kusy nábytku jako přihrádky na dopisy. Zatímco se ve škole ostatní děti honily a poskakovaly kolem, já jsem vklouzla do naší třídy a přerovnávala tam poličky s knihami nebo kontrolovala obsah skříňky s mopy a v duchu nadávala na špatné skladovací metody. „Kdyby tu aspoň měli nějaké háčky, daleko snáze by se to uklízelo.“

Ale jeden problém se zdál neřešitelný: ať jsem uklízela sebevíc, netrvalo dlouho a v mém okolí opět propukl chaos. Přepážky z kartonů od mléka v mém šuplíku brzy přetékaly pery a tužkami. Přihrádky na dopisy vyrobené z obalů kazet byly zanedlouho tak napěchované dopisy a papíry, že se zřítily na podlahu. Při vaření či šití se člověk praxí zdokonaluje, ale při uklízení – přestože je rovněž domácí prací – se nezdálo, že bych se v něm jakkoli zlepšovala bez ohledu na to, jak často jsem se mu věnovala. Žádné místo nezůstalo dlouho uklizené.

„S tím se nedá nic dělat,“ utěšovala jsem se. „K návratu do starých kolejí prostě dochází. Pokud bych se s tím vším vypořádala naráz, jen by mě to odradilo.“ Přečetla jsem tolik článků o uklízení, až jsem tomu uvěřila. Kdybych dnes měla stroj času, přenesla bych se zpátky a řekla sama sobě: „To je omyl. Se správným přístupem se do starých kolejí nikdy nevrátíš.“

Většina lidí si něco podobného spojuje s hubnutím, ale když o tom slyší v kontextu uklízení, dává jim to rovněž smysl. Zdá se logické, že náhlá, drastická redukce nepořádku bude mít stejný efekt jako drastické omezení kalorií – může dojít ke krátkodobému zlepšení, tento stav však nebude dlouho udržitelný. Ale nenechte se mýlit. Jakmile začnete hýbat nábytkem a zbavovat se věcí, vaše pokoje se promění. Je to velice prosté. Jestliže svůj domov dáte do pořádku v rámci jediného, mamutího úsilí, bude zcela uklizený. K návratu do starých kolejí dochází proto, že se lidé mylně domnívají, že uklidili důkladně, přestože ve skutečnosti věci vytřídili a uložili pouze částečně. Pokud si doma uklidíte pořádně, dokážete pořádek udržet trvale, i když jste od přírody líní nebo nepořádní.

Ukliďte něco málo každý den a budete uklízet navěky

Co doporučení, abychom každý den udělali něco málo? Ačkoli působí rozumně, nenechte se tím ošálit. To, že uklízíte pokaždé jen trochu, je právě tím důvodem, proč máte pocit, že s úklidem nemůžete být nikdy hotovi.

Změna zvyklostí životního stylu, utvářených po mnoho let, je většinou nesmírně obtížná. Pokud se vám až dosud pořádek nedařilo udržet, bude vám připadat prakticky nemožné zvyknout si tu a tam uklidit něco málo. Lidé nedokážou měnit své návyky, aniž napřed změní způsob myšlení. A to není snadné! Ovládat myšlenky přece není hračka. Přesto existuje jedna cesta, jak svoje představy o uklízení zásadně změnit.

Problematika vyklízení poprvé upoutala mou pozornost, když jsem byla na druhém stupni. Objevila jsem knihu nazvanou Umění zbavovat se věcí od Nagisy Tacumi (Takarajimasha, Inc.), která vysvětluje, jak důležité je vyhazovat. Koupila jsem si ji cestou ze školy, protože téma, s nímž jsem se nikdy předtím nesetkala, vzbudilo mou zvědavost, a dosud si pamatuju, jaké jsem cítila vzrušení, když jsem ji četla ve vlaku. Zaujala mě natolik, že jsem málem přejela svou zastávku. Jakmile jsem byla doma, šla jsem rovnou do svého pokoje s náručí odpadkových pytlů a zavřela se tam na několik hodin. Můj pokoj byl malý, a přesto jsem, když jsem skončila, měla osm pytlů plných věcí – oblečení, které jsem nikdy nenosila, učebnic z prvního stupně, hraček, s nimiž jsem si celé roky nehrála, sbírek gum a pečetidel. Většinou jsem úplně zapomněla, že ty věci ještě existují. Asi hodinu jsem pak seděla bez hnutí na podlaze, zírala na hromadu pytlů a říkala si: „Proč jsem si, pro všechno na světě, takové krámy vůbec nechávala?“

Ale nejvíc mě překvapilo, že můj pokoj vypadal úplně jinak. Už po několika hodinách jsem najednou viděla části podlahy, které předtím nikdy nebyly prázdné. Zdálo se, že se můj pokoj zcela proměnil, a vzduch v něm působil o tolik čerstvěji a průzračněji, až mi i moje myšlenky připadaly jasnější. Uvědomila jsem si, že uklízení může mít daleko větší dopad, než jsem si kdy dokázala představit. Užaslá rozsahem té proměny jsem toho dne obrátila pozornost od vaření a šití, což jsem do té doby pokládala za základy utváření domova, k umění uklízení.

Uklízení přináší viditelné výsledky. Uklízení nikdy nelže. Základní tajemství úspěchu zní: Pokud uklidíte naráz, místo kousek po kousku, můžete tím zásadně změnit nastavení své mysli. Vyvoláte proměnu, která bude tak zásadní, že se dotkne vašich citů a nesmírně ovlivní váš způsob myšlení i vaše návyky v rámci životního stylu. Moji klienti si návyk uklízet nevytvářejí postupně. Od té doby, co se pustili do uklízecího maratonu, žije každý z nich zbavený nepořádku. A takový přístup je klíčem k tomu, jak se nevrátit do starých kolejí.

Pokud lidé znovu propadnou nepořádku bez ohledu na to, jak moc uklízeli, nejsou na vině jejich místnosti či předměty, které vlastní, ale způsob jejich myšlení. I když mají počáteční motivaci, je pro ně obtížné si ji udržet a jejich úsilí časem poleví. Hlavní příčina spočívá v tom, že nevidí výsledky ani nepociťují účinky svého snažení. Právě proto úspěch závisí na tom, jestli okamžitě vnímáme hmatatelné výsledky. Pokud použijete správnou metodu a svoje úsilí zaměříte na to, abyste se v krátkém časovém rozmezí důkladně a zcela zbavili zbytečných věcí, uvidíte okamžité výsledky, které vám dodají sílu k tomu, abyste ve svém okolí už navždy udržovali pořádek. Ať jde o kohokoli, každý, kdo si tímto procesem prošel, přísahá, že se k nepořádku už nikdy nevrátí.

Usilujte o dokonalost

„Nesnažte se o dokonalost. Začněte zvolna a každý den vyhoďte jednu věc.“ Jaká krásná slova – a jakou přinášejí úlevu každému, kdo postrádá důvěru ve svou schopnost uklízet nebo je přesvědčený, že nemá dost času na to, aby tento úkol řádně dokončil. Já jsem takovou radu objevila v době, kdy jsem hltala každou knihu o uklízení, která kdy v Japonsku vyšla, a spolkla jsem ji i s návnadou. Hybná síla, vyvolaná mým prozřením, co se týče moci uklízení, mě začínala opouštět a pomalu mě vyčerpával nedostatek solidních výsledků. Připadalo mi, že tato slova dávají smysl. Usilovat o dokonalost od samého počátku se zdálo odstrašující. Nehledě k tomu, že dokonalost je údajně nedosažitelná. Když vyhodím každý den jeden předmět, do konce roku se zbavím 365 věcí.

Byla jsem přesvědčená, že jsem objevila velice praktickou metodu, a hned druhý den jsem se pustila do provádění pokynů uvedených v té knize. Ráno jsem otevřela svou šatní skříň a dumala nad tím, co mám pro ten den vyhodit. Zahlédla jsem triko, které jsem už nenosila, a hodila ho do pytle na odpadky. Než jsem šla druhý den spát, otevřela jsem zásuvku psacího stolu a našla v ní zápisník, který mi připadal příliš dětinský. Přihodila jsem ho do pytle. Pak jsem si v zásuvce všimla bločku na poznámky a řekla jsem si: „No jo, ten už taky nepoužívám,“ ale když jsem pro něj sahala, že ho vezmu a vyhodím, zarazila jsem se, protože mě napadlo: „Nechám si ho na zítra.“ A tak jsem čekala s jeho vyhozením na ráno. Jenže druhý den jsem na to úplně zapomněla, takže jsem pak další den vyhodila dvě věci najednou…

Upřímně se vám přiznám, nevydrželo mi to ani dva týdny. Nepatřím k těm, kdo se rádi s něčím loudají krůček za krůčkem. U lidí, jako jsem já, kteří se do úkolů pouštějí až poslední den před termínem odevzdání, takový přístup prostě nefunguje. Nehledě k tomu, že vyhazování jednoho předmětu denně je málo vzhledem k tomu, že když nakupuju, pořídím si pokaždé několik věcí. Rychlost, jakou jsem se předmětů zbavovala, nebyla srovnatelná s rychlostí, s jakou jsem si nové věci pořizovala, a tak jsem nakonec čelila neradostné skutečnosti, že v mém okolí je pořád nepořádek. Netrvalo dlouho a na pravidlo vyhodit každý den jednu věc jsem zcela zapomněla.

Můžu vám tedy z vlastní zkušenosti říct, že ve své domácnosti pořádek nikdy nenastolíte, pokud uklízíte jen polovičatě. Jestliže stejně jako já neoplýváte pečlivostí ani vytrvalostí, doporučuju vám prostě třeba jen projednou usilovat o dokonalost. Když slovo „dokonalost“ používám, mnozí lidé protestují a namítají, že je to nesplnitelný cíl. Ale nedělejte si starosti. Uklízení je koneckonců pouze fyzická činnost. Práci, o jakou při něm jde, lze zhruba rozdělit na dva úkony: rozhodování, jestli něco vyhodíme, a rozhodování, kam to, co nevyhodíme, uklidíme. Jestliže zvládnete toto, dokonalosti můžete opravdu dosáhnout. Předmětů není nekonečně mnoho. Stačí si je všechny prohlédnout, jeden po druhém, a rozhodnout, jestli si je ponecháme a kam je případně uložíme. To je vše, co musíte udělat, abyste tento úkol dotáhli do konce. Není těžké uklidit dokonale a zcela, a přitom plynule a naráz. To vážně dokáže každý. A pokud se chcete vyhnout návratu do starých kolejí, jinak to ani nejde.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

1 Proč nedokážu doma udržet pořádek?