NEZASLOUŽENÉ VERŠE

JIŘÍ LONDON VOTRUBA

Proč takový titul knížky?

Za léta své samoty jsem oslovil několik žen. Pokaždé to dopadlo špatně. Nezájmem těch kandidátek vztahu. Občas ohrnutím nosíků. Nakonec jsem si říkal, že už žádné ženy oslovovat nebudu. Mám přece univerzitní vzdělání, společenskou úroveň i zdravé sebevědomí, natož abych byl řazen mezi sklerotické dědečky.

K mému překvapení jsem byl osloven já. Ženou z téměř opačného konce republiky. Říkala, že si všechno o mně, co na internetu vyhledala, přečetla a nakonec se rozhodla mne oslovit. Po dohodě mi začala každý večer volat. Uznávám! Byly to příjemné chvíle debat. Trvaly obvykle přes dvě hodiny.

Začal jsem věřit, že se asi něco konečně podařilo a já mám partnerku. Téměř jsem se do ní zamiloval. Samozřejmě jen opatrně, po tolika neúspěších. Začal jsem jí denně skládat a posílat verše. Z nich je vytvořena tato kniha.

Když jsem ji pozval, aby přijela a pobyla tu, že pak pojedeme k ní mým autem, začala couvat. Prý si chtěla jen povídat. Navíc se ukázalo, že má neukončený vztah s bývalým přítelem. To byl definitivní konec mého zájmu o ni.

Vůbec se na tu ženu nezlobím! Mám radost, že alespoň vznikla druhá knížka z podobného podnětu, jaký provázel vznik knížky Posílám ti Pusu.

(autor)

Chvilka u tvého rybníčku.

Sedíme u sebe, u rybníčku.

Držím tě za ruce.

Kolem nás klid.

Je mi moc příjemně.

Proč mám chtít víc?

Na hladině kačer kachně vyznává svou lásku.

Ona mu na oplátku zobáčkem něžně peří probírá.

Jen tak dál! Dej mu tu lásku!

On i já ji potřebujeme! Viď má milá?

Tichounce líbám tě!

Nechci porušit ten příjemný klid.

Co říci víc?

Snad jen to,

že láska na světě musí stále být!

Andělíčkové a změna doby.

Andělíčku můj strážníčku,

já tě píchnu do pupíčku.

Říkával jsem ještě coby malý špunt.

Ale teď, kdy jsem už dospělák,

říkám si jinou.

Andělíčku, můj strážníčku,

opatruj mi mou Lištičku!

Aby se mnou spokojeně žila,

a nejen mně ale i Pánu bohu se líbila.

Budu se k ní něžně chovat,

mou nekončící lásku jí poskytovat.

Aby byla v přesvědčení,

že nad jejího Medvídka Jiřího

jiný muž lepší není.

Braňte se samotě!

Braňte se samotě!

To není pohostinná dáma!

Chce vás mít beze všech.

Užívat si jen sama.

Když člověk je sám,

samota ho tíží.

Vůbec v tom není žádná poezie.

Ode zdi ke zdi bloudí.

Ve smutku pořád žije.

Najdi si milého, milou,

či alespoň kamarádku, kamaráda.

Tam už vás tahle podivná paní otravovat nemůže.

Určitě nebude ráda.

Čas našeho milování.

Zvon na věži rozvážně bije,

že přišla druhá, třetí … pátá.

Jen ručičky loudavé mu brání,

aby oznámil sedmou.

Že přišla chvíle pro naše milování!

A když přece jen zazvoní ten čas,

svléknu ti kalhotky.

Pak tvé pysky nádherné uprostřed těla

do svých rtů uchopím a líbám.

A už jen mlčím a poslouchám,

až ozvou se první tóny,

tebou prožívané rozkoše.

Můj malý princ by rád chtěl,

zúčastnit se toho obřadu.

Sám navštívit tvou jeskyňku.

Třeba odzadu.

A pak s tebou splynou v melodii pulzování.

Chvíli dovnitř, ven a zase zpět!

To je i velké přání jeho nositele.

Nádherné vzrušení prozpívat s tebou.

Ležíce přímo na tvém těle.

Třeba po celou noc.

Čekám!

Čekám na ženu mých snů.

Až řekne: Chci s tebou být,

chci na procházky chodit,

chci s tebou spát!.

Ty jsi můj milý!

Nemusíš se o mne bát.

V tom okamžiku se začnu jejího těla s láskou dotýkat.

Své srdce jí na nejvzácnějším talířku dám.

Já nejsem žádný ideál, natož Bůh.

Jen smutný opuštěný muž.

Lásko v náruči mé buď už!

Dálka mezi námi.

Neboj se milá,

té dálky mezi námi.

Vždyť i vysoké hory se rády rozestoupí,

až půjdeme přes ně,

sobě naproti.

A až budeme právě mezi nimi stát,

paprsky slunce nám naši cestu prozáří.

Co říci více?

Láska je prostě,

ta nejmocnější kouzelnice.

Pojď dál,

vychází večernice,

již oba tolik milujeme.

Na lůžku, v objetí plném lásky,

konečně spolu ulehneme.

Den plný úsměvů.

Usmívám se na tebe.

Usmíváš se ne mne.

I sluníčko je veselé.

Na světě je krásně.

Držíme se za ruce.

Líbám ti tvé dlaně.

Vůbec nám nic nechybí.

Je přece tak krásně.

I lidé jsou nějak veselí.

Píši ti dál své básně.

Celému světu je do zpěvu.

Divíš se snad tomu?

Je přece den plný úsměvů!

Dostaveníčko na louce.

Miláčku, dnes spolu ven půjdeme.

Na louce do měkké trávy si lehneme.

Budeme se za ruce držet.

Jen ticho kolem nás můžeme mluvit nechat.

Bude nám překrásně!

Vždyť není potřeba někam spěchat.

Pohladím tvoje vonící vlasy, políbím na oči!

Či jinam? Asi!

Budeš mi tiše ležet v náruči.

A oba dělat,

co právě si naše srdce poručí.

Všude bude, jak říkám, ticho a klid.

I takový den v lásce může být.

Hudba kolem nás.

Hudba kouzelná okolo nás zní.

Zkoušíme taneční kroky.

Přitom tě držím v náručí.

Ty na hruď mi hlavu kladeš,

je to věc srdeční,

krásně mi voní tvé vlasy.

Dál kolem hudba klidně zní.

Jsem zamilován až po uši.

Ty jsi ta moje láska.

Tuší to někdo či netuší?

Třeba ne, třeba ano.

Jen ať si naše srdce

dál ve společném rytmu buší.

Hvězdička z nebe.

Hvězdička malá

odkud si z nebe přiletěla.

Čárku na obloze udělala.

Abyste věděli,

kde možná je moje nová milá.

Uvidím ji?

Políbím?

jedině pak

tomu svému štěstí uvěřím!

Chci líbat tvá ňadra.

Chci líbat tvá ňadra.

Dát ti ten známý symbol touhy.

Mé touhy po našem odevzdání.

A kdybys kývla,

celý nekonečný vesmír by se nádherným lůžkem stal.

Lůžkem pro naše věčné milování.

A svět by se okouzlen námi točil,

dál a dál.

Konec ukázky

Table of Contents

NEZASLOUŽENÉ VERŠE

Proč takový titul knížky?

Chvilka u tvého rybníčku.

Andělíčkové a změna doby.

Braňte se samotě!

Čas našeho milování.

Čekám!

Dálka mezi námi.

Den plný úsměvů.

Dostaveníčko na louce.

Hudba kolem nás.

Hvězdička z nebe.

Chci líbat tvá ňadra.

EPILOG: