Jiří Klusáček

Teorie bečky

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2020

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Jiří Klusáček, 2020

Ilustrace © Iva Duroňová, 2020

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2020

Elektronické formáty DRUSALA s.r.o.

ISBN 978-80-243-8955-4 (epub)

ISBN 978-80-243-8956-1 (mobi)

Tuto knihu věnuji novým a nadějným účastníkům beček,

aby neopakovali naše chyby!

Rád bych prostřednictvím této knihy za všechny poděkoval panu Fojtovi, Hrochovým, Kožouškovým, mým rodičům a všem ostatním, kteří nám, když jsme byli v mladistvém věku, půjčovali na pořádání beček své chaty, chalupy, garáže, zahrady a plácky, nebo dokonce vlastní hospody.

Jejich plnou důvěru si uvědomujeme až dnes,

kdy na oplátku půjčujeme své nemovitosti

vlastním dětem a jejich kamarádům.

ÚVOD

Nad údolím, kde bublá potůček, se pomalu zvedá opar. Ptačí zpěv začíná protínat zelenou hradbu lesa na protějším kopci a přebíjí ticho noci a také už jen slaboučký praskot ohně. Z neurčité dálky jsou slyšet tlumené hlasy, pak se trávou blíží tiché kroky a najednou to někde u hlavy hlasitě cinkne. To zaťatá pěst plná kryglů dosedla na špalek u ohně vedle skupiny těch kamarádů, kteří šli spát. První sluneční paprsky rozzáří zlatavý nápoj. Po krátké noci přišlo do údolí ráno.

Na bečce začal druhý den…

„Ááá, ty pičo, vole, ááá, vole, už zas?! Ty vole!“ řekl Kluzi, když otevřel oči a podíval se na pivo. Při pohledu na načechranou pěnu mu hlavou projela bolest. Věděl, že první dvě bude muset dát „na sílu“, ale byl to zkušený pařič, nebyla to jeho první bečka, takže věděl, že je „dá“ a že pak se tělo srovná a bude dobře.

„Hoši, nebojte!“ řekl Radek, který natočená piva donesl, a pokračoval: „Žádná bolest netrvá věčně, buď se z toho dostanete, nebo umřete!“ Vytáhl další perlu ze studnice buddhistické moudrosti.

„Kde je kytára?“ zeptal se Dufíno a podíval se na prsty a nehty špinavé od zaschlé krve, rozbité brnkáním o struny dlouho do noci.

„Kde je Mára?“

„Kde je stará?“ ozvaly se další hlasy od ohně.

„Co je za den?“ probudil se další osadník.

„Sobota,“ zaznělo vícehlasně.

„Sobota! Tak na to se napijem!“ zařval někdo.

„Paříííme!“ hulákali všichni, sešli se u ohně, přiťukli si a napili se.

Ve dveřích mechové chaloupky se objevil Hořa, v rukou nesl zablitý slamník. Ve tváři měl provinilý výraz. Přehodil slamník přes zábradlí, aby vyschnul, a pomalu si svlékl žlutý trikot vedoucího jezdce pivního pelotonu, který včerejší večer uhájil přede všemi. Bylo mu jasné, že už nezvítězí, že bude rád, když závod vůbec dokončí. Litoval, že se nechal při stoupáku vyprovokovat k vrchařské prémii a osmé a deváté pivo exnul. Tušil, že také v závodu družstev svému týmu už moc nepomůže.

Rada odložil sekyrku, udělal několik kroků a hodil do ohně dalších pár polínek.

„Už sykla?“ zeptal se Luboš a se spokojeným výrazem za sebou zavřel dveře kadibudky.

„Kdo jako sykl? Manželka?“ hodil Pepa do placu první fór a všichni se zasmáli.

„Ne, mluvím o bečce,“ řekl Luboš.

„Ale já přece taky mluvím o bečce!“ hodil Pepa do placu další fór.

„Na bečce je fajn, že si ráno můžeš čistit zuby jenom pivem,“ řekl Johny. Zalomenými palci protáhl kšandy, z kapsy riflí vytáhl balíček cigaret PETRA a se slovy „Petra, přátelé, Petra kouří nejlépe!“ si zapálil první ranní cigárko.

„Ivo, vole, když my borci jsme piči bečky, tak co seš potom ty?“ zeptal se Kluzi.

„Já su taky pič!“ řekla Iva. A byla to pravda pravdoucí! Nikdo z nás ji nikdy neviděl opilou. Co se týkalo vypitých piv v hospodě, tak její osobní čísla nikdy nešla pod deset.

„K obědu bude kapr s bramborama,“ řekl Miloš, který se právě vracel z ranního rybaření. Odložil prut, podběrák, igelitku s rybou, pak tyčku přes zábradlí a šel si natočit vyprošťovák.

Také pan Fojt – „táta osady“ – už vstal, dal si svou ranní hrst prášků na ledviny a hrst prášků na játra. Šel do kuchyňky a začal na plynové bombě ohřívat velký hrnec s ranní kuřecí polévkou. Zatopil v kamnech. A protože Mistrovství světa ve fotbale v Japonsku bylo v plném proudu a na druhém konci zeměkoule byl večer, zapnul malý černobílý televizorek, aby zjistil, jak hraje Kostarika. V mechové chaloupce pana Fojta, kde se právě rozlilo teplo z kamínek, jsme věděli, že jsme v dobrých rukou…

„Právě začal další večírek,“ spokojeně konstatoval Míra.

„Já myslím, že večírek je v plným proudu,“ oponoval Dufíno.

Jen Rada neříkal nic a dál sekal dřevo. Na chlupatou hruď jeho štíhlé postavy už svítily první dopolední paprsky slunce. Jeho pivo stálo vypité na vyrovnané hromadě nasekaných polínek. Ve tváři měl spokojený, meditacemi vybroušený výraz.

„Kolik už jsi vypil škopků od rána?“ zeptal se Zbyňa.

„Asi šest…,“ tiše odpověděl Rada a dál se bravurně oháněl sekyrkou.

Rozhostilo se ticho. Všichni jsme věděli, že Rada je „muž druhého dne“, a přestože ten den měl být ještě hodně dlouhý, bylo jasné, že náskok šesti piv už nikdo z nás nedotáhne…

PROČ BEČKA?

Bečka (někde nazývaná sud, soudek…) není jen velká nádoba na pivo, je to společenský a kulturní fenomén. Položme si otázku: Jak je možné, že se pořádají bečky v době, kdy jsou okolo nás stovky restaurací a zajímavých hospůdek s téměř neomezenou otevírací dobou, se zahrádkami otevřenými dlouho do večera, se širokou nabídkou různých druhů piv na čepu, a navíc za situace, kdy supermarkety přetékají lahváči a petkami s pivem levnějším, než je to z bečky? Vždyť logistika bečky je náročná. Náročná je i technika výčepu. A kromě toho v bečce může být jen jeden druh piva, na který nemusí mít chuť všichni… Pokud si na tuto otázku odpovíme poctivě, zjistíme, že bečka je výrazně víc než jen primitivní konzumace alkoholu, víc než opakovaná návštěva hospody či doprovodné popíjení u sportovních přenosů. Bečka je totiž mnohem hlubší společenský fenomén, než si většina z nás dovolí připustit. Bečka je rituál! Je to silný společný zážitek mnoha osob mimo běžné společenské konvence naší moderní doby.

Jiné místo, jiný čas, jiní lidé a jiný obsah

Už jen fakt, že se bečka většinou koná ve volné přírodě (tábořiště, zahrady, chaty), nás odpoutává od běžné reality. Aniž bychom si to uvědomovali, na bečce na naše hluboké podvědomí působí všechny živly. Vedle země (půdy, hlíny, trávy či jak chcete) a vzduchu (volného a svobodného) je to většinou i oheň (i ten nejmenší gril je plný žhavých uhlíků) a voda (stačí v parném dni ponořit ruku do kýble se studenou vodou na omývání džbánků). Právě na bečce dochází k rozvolnění každodenního cyklu povinností (škola, práce, rodina), který se často rutinně opakuje. Dochází zde k rozvolnění a opuštění formy, která je na moderního člověka ušita v podobě idealizovaného jedince – mladého, silného, zdravého, krásného, chytrého, pracovitého a úspěšného. Člověka, který na sobě „tvrdě pracuje“, v zaměstnání či podnikání je dokonalý, ve společnosti vtipný a oblíbený, v partnerských vztazích a rodičovství je tolerantní, citlivý a chápající – dokonalý partner, rodič úspěšných dětí… Pokud jste na bečce se svými normálními kamarády, tak zde tuto roli hrát nemusíte. Tedy pokud nejste natolik zblblí, že jste to vy sami, kdo má potřebu hrát společenské role za všech okolností. Dalším přesahem je samotná délka akce. I když se ne vždy všichni účastní celé bečky od začátku až do konce, setrvávají dlouhé hodiny, jeden či více dnů. A to samozřejmě nepočítám přípravnou a likvidační fázi akce. Už tato délka sama o sobě bourá běžný životní cyklus a „přesahuje“ ho.

Jednou jsme pro sousedy z paneláku pořádali bečku. Na začátku akce šla sousedka z domu do práce na odpolední směnu, a když se po více než osmi hodinách vracela, měla za sebou celý dlouhý pracovní den, zatímco nám ten čas uběhl jako voda, dali jsme jen pár piv a teprve jsme se dostávali z dobré nálady do výborné.

Naše doba je zrychlená, zkuste si například představit, že vyjdete z domu, někde se zastavíte, sednete si a v klidu tři hodiny jen tak zíráte na jedno místo. Toto „absolutní nicnedělání“ je pro většinu lidí nepředstavitelné. Naše těkavá mysl nám nedá pokoje a takový čas považuje za ztracený. Většina z nás si ani nepamatuje, kdy naposledy jsme něco podobného zažili. Ale na bečce? Tam takových stavů můžete zažít několik za víkend. Někteří lidé vydrží sedět na jednom místě a zírat do ohně třeba celou noc. Jiné místo a jiný čas jsou důležité. Pro spoustu lidí znamená bečka často jedinou příležitost v roce, kdy stráví noc v přírodě pod širákem. A pro některé jde dokonce o jediný den v přírodě za celý rok vůbec. Ale rozhodující jsou lidé. Na výlet můžete vyrazit sami, ale na bečku ne. V drtivé většině případů se na bečce setkáváte s kamarády, přáteli, jejich kamarády a jejich přáteli. A to také samo o sobě přesahuje všední den. A samozřejmě bečka je či by měla být hlavně zábava, oddych a relaxace. Řekněme si ale po pravdě, že ne vždy to tak vypadá. Zejména první den se na akci řeší „závažná témata“ a „životní osudy“. Setřepání stresu ze školy, práce, partnerských a rodinných vztahů a podobně je častým tématem prvního večera. To je ovšem důležitá sociální funkce bečky, vzájemné naslouchání a pozornost přináší úlevu. Jak říká jeden kamarád: „Je potřeba vyblít se i mentálně.“ Piči také zjistí, že jsou na tom ve skutečnosti všichni podobně, a to jejich „problémy“ relativizuje a zmírní. Mentální uvolnění první den či v prvních hodinách akce je důležité pro celkovou pohodu a úspěch bečky. Často až druhý den bývá tím „pravým bečkovým“. Bez ohledu na veškerou formu a slupku, kterou člověka odívá naše civilizace, je stále patrné, že člověk archetypálně potřebuje „posedět se svým kmenem u ohně“. I přes širokou nabídku masové digitální online zábavy lidé stále touží prožívat a sdílet reálné zážitky. Ve společnosti, kde mezi sebou většina lidí soutěží o energii (i peníze jsou jen druhem energie), existuje v člověku touha po opravdovém přátelství. Bečka je toho všeho symbolem, je symbolem návratu k přirozené podstatě člověka. Je protipólem moderní uspěchané doby. To jsou důvody, proč se bečky konají a konat budou.

FENG–ŠUEJ NA BEČCE

Feng–šuej je stará čínská metoda pro harmonické uspořádání prostoru v souladu s přírodou. U nás se jí někteří lidé řídí především v architektuře ve smyslu uspořádání budov, místností a předmětů v nich. Původně se doslova jednalo o proudění vzduchu a vody. Aplikujme tuto zásadu na bečku. Kdybychom zaznamenali bečku kamerou – pohledem shora – a tento film pak zrychleně pustili, zjistili bychom, že bečka je ohromný rozvířený proud energie, hmoty a komunikace. Na hrubohmotné úrovni proudí pivo, jídlo, osoby, vyhořelé palivo… Na jemnohmotné úrovni proudí řeč, zpěv, pohledy, úsměvy, emoce… Pro zdárnou akci je důležité, aby byl proud energie a hmoty v prostoru harmonický.

I na malém prostoru se dá uspořádat velká bečka!

V ideálním případě by mělo být bečkoviště jednoúrovňové, spojené se zemí. Není dobré chodit pro pivo do sklepa nebo do patra po příkrém schodišti, které je doslova galerií schodů a každý je originál. Důležité je nejen odstranit z bečkoviště všechny blokační prvky (květináč, sádrový trpaslík, bouda pro psa, pes na řetězu a ostatní ostré předměty), ale zejména předem rozmístit vše na bečkovišti tak, aby nedocházelo k disharmonii. Tím vznikne přirozený prostor bez kolizních míst a křižovatek a v něm můžou přirozeně proudit osoby, hmota, energie a světlo. To, že nic nepřekáží a nic se nehromadí, oceníte zejména v noci a ve stavu opilosti.

Mezi hlavní elementy na bečce patří místa s vysokou koncentrací lidí: ohniště či gril (popřípadě obojí), bečka (výčep), místo k posezení či konzumaci, dále pak místo pro přípravu jídla a WC (či cesta na WC). Protože na těchto místech se bečka odehraje a mezi nimi se vytvoří nejčilejší komunikační spojení, v ideálním případě by měla být zachována jednota prostoru. Snad s výjimkou kadibudky. Zde nepotřebujete pocítit harmonii s okolím, ale spíše samotu. Ačkoli najdou se i takoví borci, kteří nechtějí vypadnout z rytmu. To pak kadibudka duní navíc i refrénem společně zpívané písně…

Prvků v prostoru bývá více (chata, stany, zdroj vody atd.), ale prvně jmenované jsou dominantní a tvoří „základní okruh bečky“. Ohniště, bečka, stůl či jiné místo k posezení by měly být vzájemně na dohled, v ideálním případě na doslech mluveného a zpívaného slova, aby byla zachována pospolitost akce. Mezi nimi by ale měly být určité distance. Je jasné, že bečku nejenže nikdy neumisťujeme na přímé slunce, ale nedáváme ji ani ohřívat k ohni. Je také riskantní, aby se podnapilí piči motali při točení piva kolem ohně. I malý oheň potřebuje svůj prostor. Ale bečka také. Kolem bečky je třeba vymezit prostor pro přístup k pumpování vzduchu a za účelem jejího chlazení a samozřejmě také k výčepu piv. U pípy je potřeba relativně dost místa na točení piva (stolek na odkládání sklenic) a na chlazení a okapávání džbánků. Bečku také často tlakujeme přírodním vzduchem, nemusíme do ní tudíž vhánět kouř z ohně. Ten může některým účastníkům vadit. Případný stůl ke konzumaci a pár špalků na sezení tak mohou být od ohně pár metrů vzdáleny. Někde vedle ohně a stolu by měl být prostor pro přípravu potravin. Tento prostor by ale měl být daleko od místa, kde se chladí sklo. Opravdu není dobré umýt si pod rouškou tmy ruce od syrového masa v nádobě, kde si ostatní chladí půllitry.

Hlavní komunikační a logistické trasy na bečce jsou vymezeny výše uvedenými body. V ideálním případě je tedy vhodné umístit tyto elementy do kruhu či konvexního mnohoúhelníku. Nejde jen o udržení komunikace uvnitř celku. Kruhový tvar a prostor také eliminuje přehuštěné trasy a křižovatky s opilci, dávajícími si přednost. Poblíž pičů bývají i jejich sklenice, z nichž velká část je postavena na zemi. V těchto místech by tedy neměla vést ani cesta pro pivo, ani cesta na záchod (pokud není dovoleno močit všude). Pochopitelně ohništěm se také neprochází, pokud zrovna nejste účastníkem „kurzu chůze po žhavých uhlících“.

Důležité je rovněž předem zajistit co nejvíce rovných ploch na odkládání všeho (piva, nealka, jídla, nádobí, oblečení, mobilů…), a to na všech výškových úrovních (stoly, stolky, špalky, lavičky, židle, zídky). Ty by ale neměly blokovat komunikační trasy. Na bečce dochází k velké koncentraci předmětů a zbytečně rozlité pivo je škoda srovnatelná s rozšlápnutým mobilem. Stačí položit prkno na pár cihel a lavice na sezení či odkládací plocha je hotová. Pokud by ale přesto mělo dojít na trase ke kolizi, tak platí pravidlo: „Pivo má vždycky přednost!“

SYNCHRONICITA A PŘÍTOMNÝ OKAMŽIK NA BEČCE

Udržení celku je důležité také proto, že jedině v rámci celku se mohou jednotlivci dostat do vzájemné synchronicity. Například jeden pič vyzvedne džbánky ostatních, přinese všem natočené pivo a po určité době společně sladěného cyklu jde pro piva někdo další. Takovým delším cyklem synchronicity může být série písní, dalším větším časovým cyklem je třeba hotová várka grilovaného masa pro všechny. A další runda piva! Další série písní. Další společné močení! Další pivo! Další vtip! Další písnička! A další pivo! Teď! Právě teď jste v „přítomném okamžiku“! Paříte na max! Existujete jen tady a teď, nevnímáte žádnou budoucnost, žádnou minulost, žádné ego, žádný strach. Ráno se blíží, čas se zhušťuje, frekvence stoupá, oheň hučí, pivo pění, struny praskají, zpěváci řvou a euforie vrcholí!!! Ale skupina je pohromadě a drží společné tempo! To je synchronicita! Tento kolektivní pocit sounáležitosti (říká se „být na stejné vlně“ nebo „na stejné frekvenci“) zažívají třeba sportovní fanoušci, hráči kolektivních ...

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

ÚVOD

PROČ BEČKA?

FENG–ŠUEJ NA BEČCE

SYNCHRONICITA A PŘÍTOMNÝ OKAMŽIK NA BEČCE