Přeložila:

ZUZANA SELEMENTOVÁ

Melanie Moreland: Kontrakt 2

Vydání první

Copyright © 2019 Moreland Books Inc.

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2358. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Amendment vydaného v roce 2019

Český překlad © 2020 Zuzana Selementová

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Cover design by Melissa Ringuette, Monark Design Services

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1367-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1368-9 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Melanie Moreland

Kontrakt 2

VĚNOVÁNÍ

Kontrakt 2 je cestou lásky, odpuštění a porozumění.

Existuje jediná osoba, jíž bych ho mohla věnovat.

Tato kniha je pro mého Matthewa.

Protože s ním

odpuštění je vždycky nabídnuto

podpora nikdy nekončí

a

láska mě obklopuje v každém okamžiku každého dne.

Stále a navěky tvoje – M.

Kapitola 1

RICHARD

Bylo už dost pozdě, když jsem konečně zaparkoval u vjezdu a vydechl úlevou, že jsem konečně doma. Dřív jsem kvůli práci cestoval rád, ale zjistil jsem, že teď už mě to spíš děsí. Nechtělo se mi odjíždět od Katy a od svých holek.

Letadlo, kterým jsem letěl, mělo zpoždění už na startu z Toronta a odlet z Calgary se zpozdil taky, takže to byl dlouhý a náročný den. Řekl jsem si, že musím promluvit s naším specialistou na služební cesty, který zařizuje letenky. Budu chtít už jen přímé lety – žádné přestupy.

V domě byla jinak tma, ale všiml jsem si, že do noci svítí dvě světla. Jedno z nich kvůli mně nad vchodem a druhé vycházelo jako tlumená zář z okna dětského pokoje. Znamenalo to, že Katy je vzhůru kvůli Heather a nejspíš ji kojí.

Otevřel jsem dvířka auta a protáhl se. Pouliční lampa ozářila cosi bílého, co přitáhlo můj pohled. Zamračeně jsem se na to podíval. Přeběhl jsem cestu a zmateně zíral na půl tuctu volebních cedulí, rozhozených po mém trávníku. Zastoupeny na nich byly všechny politické strany.

Zaklel jsem, všechny je z trávy posbíral a odnesl do garáže, kde jsem je hodil do kouta. Vzal jsem svůj malý kufřík a pospíchal dovnitř.

Schody jsem bral po dvou. Jen jsem odložil tašku do ložnice a hned jsem spěchal vedle do dětského pokoje. Únava, stres a napětí z celého dne okamžitě zmizely při pohledu, který se přede mnou ocitl.

Na velké pohovce poklimbávala moje nádherná žena. Katy.

V náruči chovala naše miminko, Heather. Vedle nich se vmáčkla moje Gracie. Ležela matce na klíně roztažená jako mořská hvězdice. Dopřávala si tolik místa a nepochybně i matčiny pozornosti, kolik jen mohla. Na podlaze ležela odhozená láhev. To trio bylo nádherné a moje malé holčičky rostly mnohem rychleji, než mi bylo milé. Z kapsy jsem vyndal mobil a rychle udělal pár fotek, než jsem se vydal k nim, abych obě svoje holky pomohl dát tam, kam patří.

Vzal jsem Heather Katy z náruče a šeptem ji ujistil: „To je dobré, miláčku. Už ji držím.“

Zavrtěla se a zamumlala: „Už jsi doma. Jdeš pozdě… Čekaly jsme.“

„Já vím, zlato. Omlouvám se.“

Pokusila se mě pohladit po tváři, ale netrefila se. „To neva.“

Zasmál jsem se, chytil její ruku a políbil ji do dlaně. „Už jsem tady.“

„Stýskalo se mi.“

Ta slova mě zahřála u srdce. Políbil jsem ji na čelo. „Mně se taky stýskalo.“

„Hmmmm.“ Víc jsem z ní nedostal.

„Už je napapaná?“

„Jo, napapaná. Už zase.“

Zazubil jsem se. Heather měla neukojitelný apetit. Neustále byla hladová, a kdykoliv musela na jídlo čekat, byla netrpělivá.

„Prima. Počkej tady, já se vrátím.“

Usmála se, ospale a spokojeně, a nechala víčka zase klesnout.

Heather se ke mně přitulila a já jsem s ní zůstal stát nad její postýlkou. Ještě se mi nechtělo ji tam hned položit, to teplé, sladce vonící břemeno v mojí náruči. Pohupoval jsem se ze strany na stranu, ten pohyb ji vždycky upokojil. Miloval jsem ten pocit, když se mi tulila k hrudi. Konečně jsem ji položil, uhladil jí krátké vlásky nad čelem. Podědila po mně vír vlasů, jako když ji olízne kráva. Kdyby byla po mně ještě v něčem, už by byla na zbláznění.

Ujistil jsem se, že hezky spí, a vrátil jsem se k pohovce podívat se na Gracie. Měla lehké spaní a věděl jsem, že když se ji pokusím přenést, nejspíš se probudí a znovu usnout ji nepřiměje nic jiného než další z našich nájezdů „táta a Gracie“ na kyblík se zmrzlinou. To jsme se vždycky posadili za stůl, ona ke mně na klín, zmrzlinu před sebou, a já jsem ji po malých troškách krmil a poslouchal její žvatlání o nějakém jejím úžasném zážitku ze dne. Musel jsem se snažit, abych se neculil jako idiot nad tím, jak vyslovovala některá slova.

„To byja taková šlanda, tati! Já šem se šmála a šmála!“

Naštěstí byla zřejmě hodně unavená, protože spala dál, i když jsem ji zvedl, odnesl a znovu uložil do její malé princeznovské postýlky. Sklonil jsem se a políbil ji do kudrnatých vlásků. Srdce mi přitom překypovalo láskou.

Pak jsem se vrátil do pokoje. Když už Katy u sebe neměla děti, stočila se do klubíčka a tvrdě usnula. Měl jsem co dělat, abych se nesmál. Až se ráno probudí, nejspíš si ani nebude pamatovat, že jsem přijel, ani že se mnou mluvila, i když jenom krátce. Shýbl jsem se, vzal ji do náruče a odnesl ji do naší postele. Její půlka byla ustlaná. Zřejmě spala na mojí polovině, polštář byl zmuchlaný a pokrčený, přikrývka odhozená. Spávala tam vždycky, když jsem byl pryč. Říkala, že když tam nejsem, jinak neusne. Jen na mojí straně postele, oblečená v mém tričku a svírající můj polštář.

Odtáhl jsem její přikrývku a položil ji pod ni. Nechal jsem ji spát a šel jsem si dát dlouhou horkou sprchu. Nachystal jsem se do postele a vklouzl vedle Katy. Ve vteřině se ke mně přitulila. Položila si mi hlavu na prsa a přehodila přese mě nohu – moje osobní hvězdice. Nebylo pochyb, po kom to Gracie zdědila.

Nevyměnil bych to za nic na světě.

Zavrtěla se, nadzvedla nohu a kolenem se mi otřela o rozkrok. Můj penis okamžitě reagoval. Zřejmě nebyla tak ospalá, jak jsem si myslel.

„Katy,“ varoval jsem ji. „Nezačínej s něčím, na co jsi moc unavená, abys to dokončila.“

Přitulila se blíž a přejela mi rukou po prsou. Hlas měla tichý a ochraptělý spánkem: „Hrozně jsi mi chyběl.“

Zvedl jsem hlavu a podíval se na ni. Oči měla ospalé a přivřené, ale přesto plné zbožného obdivu. Uměla se na mě podívat tak, že jsem se cítil jako král. Jako bych mohl dokázat cokoliv. Být pro ni čímkoliv.

Přitáhl jsem si ji víc k sobě a přiblížil rty k jejím. „Taky jsi mi chyběla, miláčku. Vždycky mi chybíš.“

Její ruka vklouzla pod okraj mých kalhot na spaní. Spát nazí jsme přestali, když Gracie začala chodit. Mívala různé nápady a často si uprostřed noci přišla vlézt za námi do postele.

Katyina ruka sevřela můj tvrdnoucí penis. „Tohle mi taky chybělo.“

„Oba jsme rádi, že jsme doma.“

Posadila se, přehodila nohu přes moje boky a popadla pas mých kalhot. „Tak šup,“ zavelela.

Nadzvedl jsem se a ona mi kalhoty stáhla. Pak se na mě položila, až jsme se dotýkali holými těly.

„Ježíši, Katy, ještě před minutou jsi na sobě měla prádlo.“

Odhodila si vlasy přes rameno. „Kalhotky mi explodovaly.“

„Explodovaly?“

Hlas měla zastřený a sexy: „Zaslechly, že Richard VanRyan se vrátil. A bum! Byly pryč.“

„To jako vážně?“

Položila se na mě a já jsem na penisu ucítil její žár.

„Jo.“

„Doufám, že jsi při tom výbuchu neutrpěla žádné zranění.“

„Jenom jsem se trošku spálila. Jsem si jistá, že ten oheň budeš umět uhasit.“ Políbila mě, její rty si mě vychutnávaly, hladově a naléhavě. Vzal jsem ji za boky, druhou ruku jí zabořil do vlasů a oplatil jí polibek. Chuť mojí ženy, její kůže na mojí, byla nad všechno na světě. Miloval jsem ty chvíle s ní – když jsme to byli prostě jenom my. Spolu.

Kousek jsem se odtáhl a zadíval se nahoru na ni. Její tichá krása mě občas omámila. Pohladil jsem její hebkou pleť a položil jí roztažené ruce na bříško.

Kousla se do rtu, a když jsem jemně hladil její něžné křivky, poprvé uhnula pohledem. Zarazila moje pohyby a její prsty na mojí hrudi zneklidněly.

„Haló,“ zavolal jsem na ni tiše. „Katy, miláčku, já jsem tady.“

Zvedla ke mně oči a já jsem zavrtěl hlavou na znamení, že vím přesně, na co myslí. Přejel jsem po lehkých rýhách na jejích bocích a bříšku, které ji tolik trápily. Už se nestávalo často, že se mnou byla nejistá, a tohle jsem musel vyřešit jednou pro vždy.

„Mně to vůbec nevadí, Katy, a tobě to taky nemusí vadit. Nijak ti neubírají na kráse – pro mě je to právě naopak. Patří k tobě. Patří k nám. Máš je, protože jsi v sobě devět měsíců nosila, živila a chovala naše děti – moje děti. Ty drobné čárky jsou důkazem síly, kterou máš. Malými připomínkami toho, že tvoje tělo je pro mě zázrakem.“ Nadzvedl jsem se a políbil ji a do svého polibku vložil veškerou lásku, kterou jsem k ní cítil. „Zázrakem, který pro mě znamenáš.“

„Jak to, že vždycky víš, co máš správně říct?“

„To není jen správně, Katy. Je to prostě pravda.“

„Miluju tě,“ zašeptala.

„Prima,“ mrkl jsem na ni. „Protože s tebou chci šukat a přeju si, abys u toho byla se mnou.“

Zaculila se, temná chvilka pominula. Zatlačila mě zpátky do matrace. „Však já tu s tebou jsem, VanRyane.“

Zavrtěla se, zdvihla se v bocích a můj penis se zabořil do jejích záhybů, žhavých a vlhkých tak, až jsem sykl. Nasedla na mě a zmocnila se mě úplně. Praštil jsem hlavou zpátky do polštáře. „Do prdele!“

„Jo,“ zasténala a začala se pohybovat. „Ano. Šukej mě, Richarde.“

Přizpůsobil jsem se jejímu rytmu a pronikal dál do ní. „Katy, miláčku, ty jsi dneska ale divoká.“

„Myslela jsem na tebe celý den.“ Zakroutila boky, zaklonila se a vtáhla mě hlouběji. „Myslela jsem na to, jak tě mám v sobě. Ach, bože, Richarde…“

Přetočil jsem nás, pořád uvnitř ní, a bez váhání jsem pronikl dál. Zakňourala, vykřikla a oblými nehty se mi zaryla do ramene. Zakryl jsem jí ústa svými rty, chtěl jsem cítit její chuť a také ji umlčet. Nepřál jsem si, aby sem zrovna teď napochodovala Gracie. Poznamenal bych svou dceru na celý život, protože nepadalo v úvahu, že bych jen třeba na okamžik přestal šoustat svoji ženu.

Katy strnula, vykřikla svoje vyvrcholení do mých úst. Já jsem jel dál, orgasmus mě zachvátil, až se mi sevřela varlata a slastí mi po zádech běhal mráz. Vrazil jsem do ní ještě jednou naposled, zasténal její jméno, roztřásl se a tvrdě se udělal. Pak jsem se na ni zhroutil.

Objala mě a její dotek byl pro moji duši jako jemný balzám.

„Miluju tě, Katy.“

Cítil jsem na své kůži, jak se usmála. „Já vím.“

Zazubil jsem se a kousek se odtáhl. Přivinul jsem si ji k sobě a oba nás přikryl.

„Všechno bylo v pořádku, když jsem byl pryč?“

„Ano. Jenna s Laurou se na nás přišly podívat. Graham volal, jestli něco nepotřebujeme. Jaká byla cesta?“

„Dobrý. Šlo to dobře.“

„Kluci z BAM se chovali slušně?“

„Zatím jo. Becca posílá pozdravy. V kufříku mám nějaké dárky pro holky.“

„To je ale milé. Chybí mi. Má se fajn?“

„Zdá se, že jo.“

„Chová se k ní Reid hezky?“

Odfrkl jsem si. „Ten kluk je z ní celý pryč. Kdyby mohl, snesl by jí modré z nebe, takže jo, Becca se má dobře.“

„Musím jí zavolat a pokecat s ní. Chci vědět, jestli jí to klape. Je mi jasné, že se ještě pořád zařizuje. Když jsem s ní mluvila naposledy, připadala mi trochu vystreslá.“

„Má teď někdy brzo přijet na návštěvu domů. Ten den, co jste spolu mluvily, toho asi měla moc. Kdyby se potřebovala svěřit, určitě by se už ozvala.“

„Ne–e. Já jí zkrátka zavolám. Třeba mě jenom nechce otravovat. Víš, jaká je. Chci, aby byla v pohodě.“

Povzdychl jsem si. Bylo mi jasné, že nemá smysl se s ní dohadovat – to už jsem se během našeho společného života naučil. Katy byla paličatá – a to se mi na ní právě líbilo. A další taková vlastnost, kterou jsem na svojí ženě obdivoval, spočívala v tom, jak se zajímala a starala o druhé.

Vzpomněl jsem si, co jsem našel, když jsem zaparkoval auto.

„Jo, hele, jak to, že na trávníku byly ty zatracené volební cedule?“

„Jo, aha. No, kandidáti mě požádali o spolupráci a já neumím říct nikomu ne, takže jsem jim všem dovolila ty cedule si tam dát.“

„Já to nesnáším.“

„Tak je dej pryč.“

„To už jsem udělal. Hodil jsem je do garáže.“

Zasmála se. „Tak to nejspíš přinesou nové.“

Zaúpěl jsem. „Zatraceně. Jak to mám zarazit? Mám nechat trávník zarůst jedovatým břečťanem? Dát tam plot a nechat ho střežit hlídacím psem?“

„Trochu drastické, nemyslíš?“

„Máš snad lepší nápad?“

„Třeba by sis tam mohl zapíchnout vlastní ceduli.“

Nějak jsem to nechápal. „Já přece nikam nekandiduju, Katy. Nepotřebuju žádnou zatracenou ceduli.“

„Určitě by to zabralo.“

„Co jako?“

„Richard VanRyan. Nikam nekandiduju. Jenom chci mít tu pitomou ceduli. Mohli bychom si to dát vytisknout a všude je rozdávat.“

Začal jsem se culit nad jejím nápadem. „Možná jo. Ale musel bych si vymyslet lepší slogan.“

Zahihňala se. „Richard VanRyan. Odpalovač kalhotek.“

Musel jsem zabořit hlavu do polštáře, abych utlumil salvu hlasitého smíchu. Takhle mě dokázala rozesmát jenom Katy. Byla první a jediná, kdo to dokázal.

„Neřekl bych, že by to bylo zrovna politicky korektní.“

„Máš teda něco lepšího?“

Zamyslel jsem se nad tím a pak se zakřenil.

„Jasně. Richard VanRyan – Jsem fakt dost dobrej.“

Teď se mohla smát zase ona. „Tak jo.“ Překulila se, ale nepřestávala se hihňat. „Ty máš ale ego.“

Objal jsem ji kolem pasu, přitáhl si ji zády ke své hrudi a kousnul jsem ji do ušního lalůčku. „Ale já fakt jsem dobrej, Katy.“ Přirazil jsem klínem k jejímu zadečku, aby ucítila, jak fakt dobrej jsem.

„Ále, jdi se vojet, VanRyane.“

Zakřenil jsem se jejímu oblíbenému výrazu. „Já radši vojedu tebe.“ Nadzvedl jsem jí nohu přes svůj bok, naklonil se dopředu a vnikl do jejího vlhkého tepla. „A ty bys mohla taky.“

Se zasténáním přirazila.

„Tak fajn, pane Fakt Dobrej. Ale ať mi to stojí za to.“

Hryznul jsem ji do krku. „Ach, miláčku. Přijímám výzvu.“

Kapitola 2

KATY

Když jsem se probudila, postel byla prázdná, ale pořád teplá od žáru Richardova těla. Překulila jsem se na jeho místo a zabořila se do polštáře. Voněl jako on – teple, sytě a dekadentně. Jako citrusy a mořský vánek, smíšené s hlubším tónem pižma. Vždycky voněl nádherně. Dokonce i v dobách, kdy jsem ho nesnášela, voněl dobře.

Posadila jsem se, přitáhla kolena k hrudi a objala si je rukama. Podívala jsem se na hodiny a udělala obličej. Bylo teprve pár minut po sedmé, ale už byla cítit vůně kávy a já jsem s jistotou věděla, že Richard je v kuchyni s holkama, dává Gracie vločky, krmí Heather z láhve, přitom popíjí svoje kafe a poslouchá Gracie, která mu vypráví o všem, co propásl.

Vlastně jsem nevěděla, kdo koho postrádá víc. Gracie byla tátova holčička a dokázala si ho dokonale omotat kolem svého malého prstíku. Jak šlo o naše holky, měl nekonečnou trpělivost. Nikdy se nerozzlobil, nikdy na ně nezvýšil hlas, a kdykoliv byl v jejich přítomnosti, oči mu zářily láskou. Byl to někdo úplně jiný než ten chladný a necitelný člověk, jakého jsem ho nejdřív poznala. Jakmile se otevřel lásce, když si dovolil ji cítit, naprosto se proměnil. Když se do mě zamiloval, změnil se celý můj život. Stal se vším, co jsem si mohla přát od manžela a partnera a teď i od otce našich holčiček. Dařilo se mu v kariéře, náš manželský život byl bohatý a naplněný a já jsem byla šťastnější, než jsem si kdy dokázala představit. Podívala jsem se na fotku, která stála na mém prádelníku. Richard mě tehdy vyfotil s Penny.

Penny Johnsonová mě zachránila před životem na ulici a dala mi všechno, co jsem potřebovala k životu: domov, lásku a stabilitu. Byla pro mě víc než někým, kdo se o mě postaral – stala se mojí přítelkyní, ochránkyní, učitelkou a matkou. Když zemřela na Alzheimerovu nemoc, byla to pro mě krutá rána. Nevím, jak bych to tehdy zvládla, kdyby nebylo Richarda.

Na té fotce drží v dlaních moji tvář a něco mi říká, obličej má v jednom ze svých řídkých jasných momentů živý a jasný. Chybí mi každý den, ale vím, že by byla nadšená, kdyby věděla, jak jsem nyní šťastná. Richarda zbožňovala a pomohla mu stát se tím mužem, jakým dnes je. Díky ní v sobě našel schopnost někoho milovat – otevřít se pocitům, které v sobě tak dlouho popíral. Bylo její zásluhou, že jsme se dali dohromady ve všech smyslech tohoto slova. Pomohla nám dostat se tam, kde jsme teď.

Při vzpomínce na Penny mi vstoupily slzy do očí a najednou jsem zatoužila vidět Richarda. Odhodila jsem přikrývku, rychle zvládla svoji ranní hygienu a seběhla jsem dolů po schodech do kuchyně. Slyšela jsem odtud Richardův tichý smích a Graciin hlásek, jak mu něco vypráví.

Heather si broukala, Richard ji určitě choval v náruči. Pokaždé, když se vrátil domů z cest, prvních pár dní je obě nespustil z očí. Vešla jsem do kuchyně a musela se usmát nad pohledem, který se mi naskytl. Seděli všichni společně u stolu a jedli cereálie a ovesnou kaši. Na lince ležela slupka od banánu, který Richard nakrájel Gracie do misky.

Měl je na klíně obě a rukama je tiskl k sobě. Gracie žvatlala, Heather spokojeně pospávala, bezpečně chráněná v jeho náruči. Zvedl ke mně oči a v pohledu měl něhu a spokojenost.

„Ahoj, zlatíčko. Už na tebe čekáme.“

Gracie mu seskočila z klína a rozběhla se ke mně. V ruce držela nového plyšáka, kterého jí Richard přivezl. Pokaždé přijel domů s dárky pro nás všechny. Natáhla jsem ruce, zvedla ji do náruče a zasypala ji polibky na buclaté tvářičky, až se rozchichotala. Došla jsem k Richardovi a dlouze políbila Heather do vlásků. Richard se zaklonil.

„A co taťka?“ zeptal se. „Dostane taky pusu?“

Zlehka jsem ho líbla na rty a zakňourala, protože mě vzal zezadu za krk, přitiskl si moji tvář blíž ke svojí a prohloubil náš polibek. Vsunul mi jazyk do úst a přitom mě rozhodně a majetnicky laskal na kůži na hrdle.

Naše pohledy se od sebe neodtrhly, i když jsem se pomalu narovnala. Gracie se zachichotala.

„Tati, tyš dal mamce pušinku.“

Nespouštěl ze mě oči. „Dal, holčičko. Já rád dávám mamce pusu.“

„A mně taky?“

Vstal, zaculil se a foukl jí na tvář. „Jasně. Tobě taky.“

Posadil Heather do dětské židličky, připevnil ji kšírky a pak mi vzal Gracie z náruče. Zakřenil se na mě.

„Taťka potřebuje další kafe, aby měl sílu dávat další pusinky.“

Rozesmála jsem se. Richard uměl všechno – kromě vaření. Jeho káva byla příšerná, ať jsem mu ukázala ...

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

VĚNOVÁNÍ

Kapitola 1

Kapitola 2