J. Kirby

POKLAD NA PHANTOM HILLU

Ukážka z elektronickej knihy

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

Překlad: Marek Pavka

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2009

© Bastei-Verlag GmbH & Co., Bergisch Gladbach

ISBN 978-80-243-5690-7

POKLAD NA PHANTOM HILLU

Peklo nemohlo být horší než tato noc. Hodinu po soumraku se přihnala bouře a krajinu začal bičovat déšť a kroupy. Ve tmě se blýskalo, blesky jako by chtěly roztrhnout oblohu. Nepřirozeně silné hřmění bylo ohlušující. Vítr hnal mračna, lilo jak z konve. V přízračném svitu blesků byly vidět fasády domů v Bisconte, městečku na jihovýchodě Colorada.

Oba jezdci jeli krokem proti vichru, který je bičoval kroupami. Měli zvednuté límce a klobouky stažené do čela. Kopyta koní v blátě čvachtala. Skučící vítr jim povíval plášti.

Před nimi se z temnoty vynořila šibenice. Zastavili koně a pohlédli na oprátku, která se houpala před nimi – ve svitu blesků to působilo pochmurně.

Vedle dveří vězení visela lucerna. V jejím světle sesedli a přivázali uzdy k zábradlí.

Bouře strhla jednomu z nich plášť. Byl oděn jako kovboj, měl koženou vestu bez rukávů a kožené chrániče nohou, které mu sahaly od boků až po kolena. Na pravém boku měl armádní kolt s dřevěnou pažbou. Na zablácených botách se mu matně leskly ostruhy, v poutkách zbraňového opasku mosazné nábojnice.

Na hrudi měl pěticípou hvězdu – odznak okresního šerifa.

Vyměnil si pohled s druhým mužem, přistoupil ke dveřím vězení a zabušil na ně pěstí. Po chvíli se otevřelo zamřížované okénko a nad hlavněmi velkorážní brokovnice se objevila tvář muže, který držel prsty na spouštích.

„Kdo jste a co chcete?“ nedůvěřivě se zeptal.

„Jsem šerif a vezu jednoho vězně,“ zněla odpověď. „Chci ho na dvacet čtyři hodin zavřít do cely vašeho vězení, abych se mohl vyspat, než pojedu dál.“

Muž s brokovnicí pohlédl na cínovou hvězdu na jeho hrudi.

„Nemůžu vás sem jenom tak pustit,“ odvětil. „Jsem jenom zástupce marshala. Marshal Ollinger je v saloonu Cheyenne. Zeptejte se ho, zda to dovolí. Máme tu už jednoho vězně, který čeká na popravu. Bez marshalova souhlasu nemůžu otevřít.“

„Jeho souhlas už mám. Jdu ze saloonu. Sakra, chcete, abych marshala přivedl?“

Zástupce váhal. „Ne,“ řekl a sklonil brokovnici. „Asi máte pravdu. Okamžik, otevřu dveře.“

Okénko se zavřelo, zašramotil klíč a závora se odsunula stranou. Pak se dveře otevřely dovnitř.

„Pojďte, šerife,“ řekl zástupce marshala. „Ve vězení je jenom jedna cela. Váš zajatec ji bude muset sdílet s mužem, kterého zítra čeká šibenice.“

Muž s hvězdou vešel dovnitř. Černý texaský klobouk, z jehož okraje kapala voda, mu stínil do tváře tak, že ve svitu petrolejky, která visela ze stropu, nebylo vidět víc než brada a ústa.

V zadní části místnosti se leskla mříž. Za ní kdosi v přítmí seděl na pryčně.

Když dovnitř vešel i druhý muž, zamkl zástupce dveře vězení, zasunul závoru a šel k psacímu stolu pro svazek klíčů, který tam ležel.

„Teď…“

Dál se nedostal. Muž s hvězdou přistoupil za něho, vytáhl kolt a udeřil ho pažbou. Zástupce se svalil na zem. Jeho přemožitel se k němu sklonil, ale tu se ozvalo kovové cvaknutí, jako když se stáhne páka winchestrovky. Strnul a zvedl hlavu.

Muž, který tam s ním přišel, si odhrnul plášť a zvedl karabinu. Prst měl na spoušti a mířil na šerifa.

„Jestli sáhneš po jeho koltu, střílím, Luku,“ varoval ho. „Dělej, zvedni klíče a odemkni celu! Nemáme čas!“

Šerif pustil svůj armádní kolt a nechal ho zajet do pouzdra. Mlčky vzal svazek klíčů, který zástupci vypadl z ruky, přistoupil k dveřím cely a odemkl ji.

Vězeň pustil tyče mříže, které svíral, a kopl do dveří.

„Luke,“ řekl a zašklebil se. „Luke Erin. Kruci, počítal jsem se vším, jenom ne s tebou. Tomu bych nikdy nevěřil, že mi vrátíš život.“

„S winchestrovkou za zády jsem neměl na vybranou,“ odpověděl šerif. „Dobrovolně bych pro tebe nehnul prstem, Clinte.“

„To ti věřím.“ Muž se chraplavě rozesmál. Vzal z pryčny klobouk a šel ven. „Asi by ses díval, jak mě věší, že? Kde jsou ostatní, Kiowo?“ zeptal se muže s winchestrovkou. „Čekají před vězením a hlídají?“

„Ne. Bylo by příliš nebezpečné sem přivést celou bandu. Šerif a zajatec jsou nenápadnější než tucet pistolníků.“

„Ale nebylo to nebezpečné nechávat Lukovi zbraňový opasek?“

„Neměl jsem na vybranou, Clinte. Museli jsme se nějak dostat do vězení a marshal by mohl být nedůvěřivý, kdyby Luke byl neozbrojený. Ale jeho kolt není nabitý. Revolverový opasek jsem mu vrátil až před městem. Krom toho jsem mu celou dobu mířil na záda. Okamžitě bych střílel, kdyby udělal nějaký hloupý pohyb.“

„A kde jsou naši lidé?“

„Čekají na Lukově ranči.“

„Kde?“ Clint Jarette se otočil k Luku Erinovi. „Na Lukově ranči? Vsadím se, že to byl Spanyerův nápad.“

„Přesně,“ řekl Kiowa. „Dave měl za to, že tam nás nikdo hledat nebude. A krom toho jsme tak získali cennou rukojmí – Lukovu ženu. Nevěřím, že by nám pomohl, kdyby se nebál o její život.“

„To se ti asi moc nelíbí, co?“ zeptal se Clint Jarette Luka Erina, zatímco z věšáku vzal revolverový opasek a připnul si jej.

„Ne,“ odpověděl šerif. „A jestli tví lidé Abigail něco udělají, oddělám tě.“

Osvobozený vězeň na něho pohlédl a poznal, že to není planá hrozba. Trhalo mu v koutcích úst, ale úsměv se mu nepodařil.

„Dej mi svůj zbraňový opasek!“ řekl a natáhl ruku.

Luke Erin váhal, potom však rozepnul přezku a podal opasek Clintovi, který si jej přehodil přes rameno, načež ze stojanu na pušky vzal winchestrovku.

„Vzali jste mi rychlého a vytrvalého koně? Nechci skončit na šibenici kvůli nějaké mrše.“

„Tvůj kůň čeká půl míle za městem,“ řekl Kiowa. „Připadalo mi to lepší, než jet s prázdným, osedlaným koněm k vězení, kde čeká odsouzenec na smrt. Zatím můžeš sedět za Lukem.“

„Dobrá, měli bychom odtud zmizet. Podívám se, zda je vzduch čistý. Měj winchestrovku stále namířenou na Luka, Kiowo. Nelíbí se mi, že se k němu musím obrátit zády.“

Clint šel ke dveřím, pootevřel je a vyhlédl ven. Šibenice působila pochmurně. Vichr povíval oprátkou. Ulice však zela prázdnotou.

„Dělejte – teď!“ sykl Clint. Luke Erin vyšel ven, s Kiowovou winchestrovkou v zádech.

Vyšvihl se do sedla a vytáhl levou nohu ze třmenu. Clint do něj strčil nohu, chytil se za rozsochu sedla a vytáhl se za něho. Kiowa dal winchestrovku do sedlového pouzdra, odmotal uzdu koně ze zábradlí a rovněž se vyhoupl do sedla.

Krokem – aby nebyli nápadní – jeli po ulici, zatímco je bičoval déšť a kroupy.

Luke Erin už si myslel, že se jim podaří bez problémů odjet. Když však míjeli osvětlený saloon Cheyenne, otevřely se lítací dveře a do světla luceren, které visely u vchodu, vešel jeden muž.

Luke Erin na jeho hrudi spatřil plechovou hvězdu. Marshal pohlédl na tři jezdce a poznal Clinta.

„Hej, vy tam, zůstaňte stát!“ vykřikl a trhl rukou po koltu.

Clint Jarette začal střílet z winchestrovky od boku tak rychle, jak mu to jen pákové nabíjení dovolovalo. Kulky marshala odhodily. Reflexivně zmáčkl spoušť koltu, ale kulka se jen zaryla do země. Skácel se pod chodník a zůstal ležet v bahně.

Teprve tehdy se Luku Erinovi podařilo pobodnout splašeného koně. Cvalem se rozjel po ulici. Kiowa ho následoval. Vytáhl kolt, otočil se v sedle a vystřelil na lítací dveře a okna saloonu. Křídla mávala, když je zasáhly střely.

Muži, kteří se objevili v lítacích dveřích, se kryli, když padly první výstřely. Jedna z luceren se roztříštila, kolem se rozstříkl hořící petrolej.

Pak dorazili na kraj města a v záři blesků se vydali na západ.

Po divoké jízdě, kdy urazili asi půl míle, Luke a Kiowa odbočili do závětří holého, vysokého kopce, kde stál u topolu kůň.

Clint sesedl, strčil winchestrovku do sedlového pouzdra hnědého valacha, odvázal jeho uzdu a vyšvihl se do sedla. Pak vzal pláštěnku, kterou měl za sedlem, sundal si klobouk, oblékl si pláštěnku a opět si nasadil stetson.

„Pověsit Clinta Jarettea není tak jednoduché, jak si občané Bisconte představují,“ řekl, zatímco Erinův zbraňový opasek pověsil na hrušku svého sedla.

„Kiowa tvrdil, že tě odsoudili za vraždu,“ řekl Erin.

„To si to jenom se mnou chtěl rozdat jeden chlápek.“ Clint Jarette mávl rukou. „Byl jsem s koltem rychlejší než on, to je všechno.“

„Myslím, že na lidském životě ti záleží stejně tak málo, jako před devíti lety, když jsme jezdili s Quantrillovou guerillou,“ řekl Luke Erin, který Jarettea nespouštěl z očí.

„Todd, Quantrill nebo Kelly – to je jedno. Naučil jsem se, že člověk si má vzít to, co chce,“ řekl Clint Jarette. „Zabít nebo být zabit, tak zní zákon boje, Luku. A já radši budu ten, kdo zabíjí, než ten, kdo je zabit. A teď jeďme, protože za půl hodiny budeme mít v patách smečku pronásledovatelů. A nechci, aby se na mě dívali přes mušku.“

Otočil koně, kopl ho patami do slabin a následován ostatními cválal dál.

Bylo poledne, když tři jezdci dorazili k brodu na řece, na jejímž břehu stál malý ranč Luka Erina. Půda ještě byla vlhká po dešti, ale už pálilo slunce a stín poskytovaly jen topoly. Vzduch byl dusný.

Luke Erin se postavil ve třmenech a pohledem hledal Abigail, když se mezi Clintem Jarettem a Kiowou brodil přes řeku.

Ranč sestával z nízkého obytného domu, stáje, dvou kůlen a velké ohrady, v níž se tísnil tucet koní.

Když jezdci dorazili na západní břeh, z domu a stáje vyšli čtyři muži. Tři z nich, Dave a Dutch Spanyerovi a světlovlasý, vysoký Texasan Chuck Hano, byli oděni jako kovbojové. Pouze kolty prozrazovaly, že to jsou pistolníci a psanci.

Čtvrtý z nich – mexický bandita Chavez – měl otrhané charro: kamaše s širokými knoflíkovými lištami, krátký kabát a obrovské sombrero, které mu stínilo do tváře, jíž dominovaly jiskřící oči a velký knír.

Přes hruď měl dva pásy s náboji do pušky. Kolty nosil po mexickém způsobu vysoko.

„Hola, Clinte!“ zvolal, když kolem něho projížděli. A Clint Jarette na něho mávl rukou.

Když Jarette seskočil ze sedla, přišli k němu bratři Spanyerové.

„Věděl jsem, že Luke tě zachrání před šibenicí,“ zvolal Dave Spanyer. „Takové laso, na kterém bys visel, ještě nikdo neupletl.“ Pak Jarettea poplácal po rameni.

Dave Spanyer byl kus chlapa: měl mohutná ramena, obrovskou hruď a široký krk. Jeho ruce byly dlouhé, svalnaté a prozrazovaly velkou sílu. Na nohou měl holínky.

Tak jako jeho bratr Dutch měl zrzavé vlasy a zelené, neustále se lesknoucí oči, prozrazující záludnost a nebezpečnost. Tyto oči svědčily o tom, že jeho naoko dobromyslný úsměv je jen klam.

Dutch Spanyer, který byl o deset let mladší než jeho bratr, nebyl tak vysoký ani silný. Měl dlouhý, koňský obličej s hranatou bradou, oči těsně při sobě a ústa vyzařující brutalitu. Na kožených chráničích nohou měl stříbrem zdobený zbraňový opasek se dvěma kolty. Za každého muže, kterého zastřelil v revolverovém souboji, se mu na pažbě skvěl zářez. Na pravém revolveru byly tři, na levém dva.

Nepozdravil Jarettea, jenom tam stál a dlaněmi se opíral o pažby. Upřeně hleděl na Luka Erina. Luke se nemohl zbavit nepříjemného pocitu, když mu pohlédl do očí.

Dutch byl zvyklý sahat po každé ženě, která se objevila v jeho blízkosti. Luke pomyslel na Abigail. Rozhlížel se, ale nikde ji neviděl. Náhle se ho zmocnil strach a sevřelo se mu srdce. Co se tam za jeho nepřítomnosti stalo?

„Kdyby Luke a Kiowa přijeli jen o dvanáct hodin později, pověsili by mě,“ řekl Clint Jarette. „Tady!“ Hodil Dutchi Spanyerovi uzdu svého hnědáka. „Zaveď koně do stáje, odsedlej je a vytři je, než jim dáš nažrat a napít. Skoro jsme je uštvali.“

„To může udělat Mexikán nebo Luke,“ odsekl Dutch. „Nejsem žádný knecht.“

Dave Spanyer se k němu otočil a v jeho tváři se zračila zlost.

„Slyšels, co ti řekl Clint,“ zamumlal přidušeným hlasem. „Odveď koně do stáje, nebo…“

Luke Erin netušil, co se mezi bratry stalo, ale bylo mu jasné, že Davova slova jsou výhružkou.

I Dutch to poznal, a tak jako dosud vždy se zalekl zloby svého bratra. Rozhořčeně, ale mlčky vzal uzdy koní a odvedl je do stáje.

V tom okamžiku se otevřely dveře domu. Na prahu stála krásná, tmavovlasá žena v prostých šatech. Zastínila si oči dlaní, poznala Luka a rozběhla se k němu.

„Abigail!“ vykřikl. Objala ho a opřela hlavu o jeho rameno.

„Tady jsi…,“ hlesla. „Konečně jsi tady, Luku! Můj Bože, Luku. To bylo – to bylo hrozné…“

„Co se stalo?“ zeptal se a znovu se mu stáhlo hrdlo. „Pověz mi, co se stalo. Snad tě nikdo z nich…“ Nedokázal hovořit dál.

„Hoagy. Jde o Hoagyho,“ vyhrkla. „Umírá. Leží vevnitř – s kulkou v hrudi. Umírá, Luku. Pokusila jsem se mu pomoct, ale mohla jsem toho pro něho udělat jen málo. Žije jen silou vůle, chtěl se dočkat, až přijedeš.“

Luke Erin přiběhl k domu, otevřel dveře a vběhl do ložnice. Na posteli tam ležel Hoagy Ambrose. Od pasu nahoru byl nahý a ovázaný obvazem, který byl na hrudi zakrvácený.

„Hoagy,“ zamumlal Luke Erin a sklonil se k němu. Už viděl umírat mnoho lidí. Jediný pohled do smrtí poznamenané tváře starého kovboje mu napověděl, že mu už nikdo nepomůže.

Muž měl kruhy pod očima, nos mu doslova trčel ze tváře. Na propadlých lících měl strniště, které se táhlo až po spánky. Rychle a přerývaně oddechoval.

Luke Erin s hořkostí v srdci pohlédl na muže, s nímž ho spojovalo dlouholeté přátelství. Hoagy Ambrose byl jediný kovboj, kterého zaměstnával, protože ranč teprve budoval. A Luke nevydělával dost na to, aby mohl platit více než jednoho kovboje. Musel šetřit peníze na nákup chovného dobytka. Ambrose si kdysi na živobytí vydělával krocením divokých koní. Když už na tuto těžkou práci byl starý, najal ho Luke Erin a od té doby se mu Hoagy staral o ranč.

Přes svůj věk to byl ještě stále dobrý kovboj, který uměl zacházet s lasem a cejchovacím železem stejně tak jako se sekerou a pilou. Rozuměl chovu dobytka – a ještě víc chovu koní. Dřív býval známý tím, že rychle střílel z koltu. Ale přestože se souboje na kolty nebál ani nyní, už na to nedošlo, protože to první, co Jaretteovi bandité po příjezdu na ranč udělali, bylo to, že Luka a starého kovboje odzbrojili.

„Jak se to stalo?“ zeptal se Luke Erin, když dovnitř přišla Abigail. „Hoagy byl neozbrojený. Kdo na něho střílel?“

„Mladší z bratří Spanyerů,“ odpověděla. „Hoagy dnes ráno pracoval ve stáji. Šla jsem ke studni a nabrala vodu. Když jsem se chtěla vrátit, postavil se mi Dutch Spanyer do cesty. Myslím, že byl opilý. Chtěla jsem projít kolem něho, ale chytil mě. Přetahovali jsme se, ale on byl silnější a já se nedokázala vytrhnout. Hoagy to musel ze stáje vidět, protože ode mě náhle Spanyera odtrhl. Praštil ho do tváře, Spanyer zavrávoral a svalil se na zem.

Ležel tam a běsnil. Když Hoagy udělal jeden krok k němu, tasil revolver a vystřelil. Hoagy se zhroutil. Texasan Chuck Hano mi ho pomohl odnést dovnitř. Ostatní pro Hoagyho nehnuli ani prstem. Nedovolili mi, abych jela pro doktora do Trinidadu, který by mu možná vyřízl kulku a zachránil ho. Bylo jim úplně jedno, že takto zemře.“

Abigail se odmlčela. Těžce raněnému kovboji se rozechvěla víčka. Pak otevřel oči a pohlédl na Luka. V jeho tváři se objevila úleva. Pokusil se usmát.

„Tak se ti to podařilo, Luku,“ zašeptal. „Jsi znovu tady. To je dobře. Už jsem se bál, že tu Abigail nechám s těmi bandity samotnou.“

„Ano, starouši,“ chraplavě řekl Luke, „jsem zase tady. A nikdy nezapomenu na to, co jsi pro Abigail udělal.“

„Dávej si na ty bandity pozor,“ zašeptal umírající. „Kromě Texasana jsou to všechno vlci v lidské podobě. Nevypočitatelní, krvelační a smrtelně nebezpeční. A nejhorší jsou Spanyerové. Ti nemají zábrany střílet na neozbrojeného člověka. Nikdy se k nim neotáčej zády!“

Hoagy Ambrose se rozkašlal a z úst se mu vyřinula krev. Jeho tvář byla strhaná bolestí. Chytil Luka za ruku a pevně mu ji sevřel.

„Nelíbí se mi, že tě musím nechat ve štychu,“ zašeptal, když bolest přešla a znovu mohl mluvit. „Až zemřu, budeš sám.“

„Já vím, Hoagy,“ řekl Luke. Chtěl ještě něco dodat, ale starý kovboj zavrtěl hlavou.

„Máš co do činění s chlápky, kteří neznají slitování. Jestli chceš zůstat naživu, musíš je zabít. Nemáš jinou možnost. Rád bych stál po tvém boku, Luku. Ale už to nejde.“

„Já…“ Luke se odmlčel. „Byls dobrý přítel, Hoagy,“ řekl, když ovládl svůj hlas. „Přítel je pro člověka to, co kotva pro loď. Vydrželi jsme i v těch největších bouřích.“

„Díky, Luku,“ zamumlal Hoagy Ambrose. „Máš ještě Abigail. Žena může být lepší kotvou než přítel. Každý muž by měl mít ženu. Pak není tak sám. Já jsem byl celý život sám a…“

Už to nedořekl. Vůle, která ho dosud držela při životě, se vyčerpala. Jeho ruka ochabla a svěsila se. Oči mu vyhasly, hlava klesla. Přestal dýchat.

Luke Erin ho přikryl dekou, vstal a chvíli tam mlčky stál, než se otočil a šel ke dveřím. Abigail ho chytila za ruku, když chtěl projít kolem ní.

„Ježíši, nechoď ven, Luku,“ řekla. „Teď tam nemůžeš. Hoagymu život nevrátíš, když budeš hazardovat.“

„Pusť mě!“ vyhrkl. „Musím mluvit s Clintem.“

Abigail ho však držela pevně. Cítila, co se v něm děje, a nechtěla ho pustit ven. Potom se jí však vytrhl a vyšel ven, ještě než se mu mohla znovu postavit do cesty.

Clint Jarette, Kiowa, Dave Spanyer a Chavez stáli u studny. Odmlčeli se a otočili se k Luku Erinovi, který rychle kráčel k nim.

„Dutch zastřelil mého kovboje, Clinte,“ řekl Luke, když se zastavil před vůdcem bandy. „Opovážil se obtěžovat mou ženu. A když se proti tomu Hoagy postavil, zastřelil ho. Hoagy byl neozbrojený. Zemřel před jednou minutou.“

„Dave mi pověděl, co jeho bratr udělal,“ řekl Clint Jarette. „Ten zatracený, popudlivý mladík je s koltem příliš rychlý. Navíc byl opilý. Kdybych byl tady, nestalo by se to. Ale už s tím nic nenaděláme. Tak proč o tom mluvit?“

„To je všechno, co k tomu chceš říct?“ zeptal se Luke Erin a sevřel rty.

„Ano, to je všechno. Chápu, že Dutche za to, co udělal, chceš odpravit. Já bych se na tvém místě cítil stejně. Ale patří k mé bandě a mé lidi nikdo zabíjet nebude.“

Přitom položil ruku na slonovinovou pažbu koltu. „Jsem ti zavázaný, Luku,“ dodal. „Ale to neznamená, že budu přihlížet, jak odděláš Dutche. A Dave by tě rozsápal na kusy, kdybys jeho bratrovi…“

„Nebojím se tě, Luku,“ ozval se hlas za Clintem Jarettem. Ve vratech stáje stál Dutch Spanyer. „Nebudu se za nikoho schovávat. Jestli si to se mnou chceš rozdat, pak pojď sem. Pošlu tě za tvým kovbojem – k čertu. A pak bude tvá žena moje a nikdo mi ji nebude moct upřít.“ Kráčel k Lukovi s rukama svěšenýma nad pažbami koltů. V očích se mu zračil hněv a touha vraždit. Jeho bratr ho pokořil před ostatními a teď se za to chtěl pomstít na jiném neozbrojeném muži.

Luke Erin se mu vydal naproti. Dave Spanyer se mu chtěl postavit do cesty, Clint Jarette ho však zadržel.

Dutch nechal Luka přijít až na pět kroků a pak sáhl po koltu. Svého soka však podcenil a tasil příliš pomalu. Luke k němu přiskočil a vykopl mu kolt z ruky.

Dutch se ovšem bleskově přikrčil a vyrazil proti němu se skloněnou hlavou. Luke nestačil uhnout a bandita ho ramenem udeřil do pravého boku. Muži se skáceli do prachu. Dutch Spanyer se otočil a levou rukou sáhl po druhém koltu. Luke ho rychle chytil za ruku a pokusil se mu ji vyvrátit tak, aby na něho nemířila hlaveň.

S hekáním spolu zápolili. Pak Luke banditovi zvedl ruku nahoru a vší silou jí praštil o zem – jednou, dvakrát, třikrát – dokud kolt nepustil.

Spanyer mu kolenem vrazil do břicha, odvalil se od něho a sáhl po revolveru. Luke ho však odkopl. A když chtěl Dutch vyskočit, chytil ho Luke za nohy a strhl ho na zem. Nato ho dvakrát praštil do tváře. Pak se Spanyerovi povedlo převalit se a oba vstali.

Zarputile do sebe bušili. Dutche Luka zasáhl hákem do brady a rančer zády narazil do stěny stáje. Bandita ho chtěl kopnout do obličeje, ale Luke uhnul hlavou. Blýskající se kolečko ostruhy se mu mihnulo kolem očí. Potom Spanyera chytil za nohu a vyvrátil mu ji. Dutch se s žuchnutím skácel na zem. Bleskově vyskočil a sáhl po sekeře, která se opírala o stěnu stáje.

„Luku – Kriste na nebi!“ vykřikla Abigail, která právě vyšla z domu. Rozběhla se k nim, ale Jarette dal znamení Chavezovi a Mexičan se jí postavil do cesty a chytil ji. Snažila se mu vytrhnout, ale Chavez se jen smál a pevně ji držel.

Luke Erin a Dutch Spanyer vyčkávali. Bandita držel v rukou sekeru a číhal na to, až protivník udělá chybu. Nebylo pochyb o tom, že chce Luka zabít. Bylo mu to vidět na očích. První úder vedl vodorovně. Luke uskočil a narazil do stěny stáje.

Chvíli měl omezené možnosti pohybu – a právě na to Spanyer čekal.

Rozmáchl se sekerou a udeřil. Luke Erin se přikrčil a těsně nad jeho ramenem se do stěny stáje zarazila lesknoucí se ocel. Spanyer do rány vložil takovou sílu, že sekeru už nedokázal vytáhnout. Zůstala vězet ve stěně a toho Luke využil. Tvrdými nemilosrdnými údery banditu zahnal od stěny.

Doslova ho zasypal ranami a nedal mu šanci. Dutch klopýtl, padl na kolena a znovu vstal. Luke ho však opět poslal k zemi. Ještě jednou se z posledních sil posbíral ze země a pokusil se rančera udeřit. Luke však jeho úder vykryl levou rukou a pravou pěstí ho praštil do břicha. Když se pistolník zkroutil, zasadil mu Luke tvrdý hák. Dutch se snažil vstát, ale už to nešlo.

„To stačí, Luku!“ ostře řekl Clint Jarette, když Erin přistoupil ke Spanyerovi, který se svíjel na zemi. I Luke však vrávoral. Jarettea ignoroval, sklonil se k Dutchovi a chytil ho za límec. Chtěl ho zvednout.

Tu Jarette přistoupil za něj, tasil kolt a udeřil Luka pažbou do hlavy.

„To neslyšíš, nebo co?“ řekl k omráčenému muži.

Dave Spanyer vzal dřevěné vědro, jež stálo u studny, a vylil jej bratrovi do tváře. Dutch zasténal a ztěžka se převalil. Když pohlédl na Luka, který ležel na zemi vedle něho, pomalu vstal a šel k místu, kde ležel jeden z jeho koltů. Pak se vrátil k Lukovi, který se už opět probral.

Zastavil se před ním a vrhl na něho nenávistný pohled, načež zvedl kolt a namířil na něj.

„To bych nedělal, Dutchi,“ řekl Clint Jarette, než mohl Spanyer zmáčknout spoušť. Vůdce bandy držel v ruce revolver a mířil jím na Dutche. „Jsme s Lukem staří přátelé. Že, Luku?“ zeptal se ironicky, aniž by mladšího Spanyera spouštěl z očí.

„Pošlu ho k čertu!“ vyhrkl Dutch.

„Pak hned půjdeš za ním,“ řekl Clint Jarette.

Všichni věděli, že to není prázdná výhružka.

Dutch Spanyer váhal. Ohlédl se na svého bratra a ostatní. Když poznal, že mu nikdo nepomůže, sklonil kolt. S rozzuřeným výrazem ve tváři a pevně sevřenými rty se otočil, zvedl druhý kolt a dal ho do pouzdra. Potom sáhl po klobouku, oprášil ho a zmizel ve stáji.

Clint si obtočil kolt okolo ukazováčku a dal jej do pouzdra.

„V noci jsi mě zachránil před šibenicí, Luku,“ řekl. „Teď jsem já zachránil život tobě. Účet je vyrovnaný. Už si nic nedlužíme.“

Luke Erin neodpověděl. Ztěžka vstal a zvedl svůj černý texaský klobouk ze země. Chavez pustil Abigail. Přiběhla k Erinovi, chytila ho za ruku a pevně se ho držela, když kráčeli k domu.

„Co bude teď, Luku?“ zeptala se vyděšená Abigail, když za sebou zavřeli.

„Předpokládám, že odtud brzy zmizí – teď, když už je Clint Jarette na svobodě,“ odpověděl Luke. Sáhl si na tvář, na níž byly stopy boje s Dutchem Spanyerem.

„Počkej přinesu vodu a ručník,“ řekla Abigail. Když se vrátila, stál Luke u okna a hleděl ven.

„Luku,“ začala, když postavila mísu s vodou na stůl. „Včera, když bandité přijeli, šlo všechno tak rychle, že jsem neměla čas se tě zeptat, co s nimi máš společného. Když jsi byl pryč, slyšela jsem jejich rozhovory a pochopila jsem, že se s nimi dobře znáš z dřívějška. Ty – ty jsi jezdil s nimi?“

Luke Erin si utřel obličej. Trvalo to celou minutu, než odpověděl. A ani potom se mu nehovořil snadno.

„Ano. Jezdil jsem s Clintem a ostatními po občanské válce, v bandě Lamara Kellyho,“ odvětil.

„Ale… proč?“

„Proč? No, Clint Jarette a já pocházíme z Jihu. Za občanské války jsme se přidali ke Quantrillovi a jeho guerille. Patřili jsme k oddílu George Todda, což byl jeden z Quantrillových zástupců. Přísahali jsme, že budeme bojovat za Konfederaci a toho jsme se drželi až do trpkého konce. Byli jsme s Quantrillem, když byl na útěku z Missouri do Kentucky s padesáti posledními muži obklíčen v jedné stodole poblíž Smiley a pak v divoké přestřelce, když jsme se pokusili utéct, smrtelně raněn. Clint a já jsme patřili k několika málo Quantrillovým mužům, kteří tehdy vyvázli.

Po skončení války a porážce Jihu jsme byli ještě stále pohromadě. Byli jsme zatrpklí a plní nenávisti, muži, kteří poznali, že bojovali za ztracenou věc. Za války jsme se naučili jen jediné – zacházet s koltem. V Kansasu jsme se přidali k bandě Lamara Kellyho, ke které patřili i oba Spanyerové, Hano, Chavez a Kiowa. Tou dobou se Západem potulovalo mnoho takových band. Byly to zbytky armád z občanské války. Už při prvním přepadení, kdy jsme ukořistili dvě sta padesát tisíc dolarů ve zlatých mincích, nás však rozprášili.

Těžce raněný Kelly a já jsme prchali na západ, do Colorada. Uštvali jsme při tom koně. Musel jsem Kellyho nechat v jedné opuštěné zlatokopecké osadě. Tam ho našli pronásledovatelé, zatímco já jsem pátral po čerstvých koních. Když jsem se vrátil, houpal se na šibenici. Odřízl jsem ho a pohřbil. To už je osm let. Mezitím jsem začal nový život. Netušil jsem, že Clint a dalších pět mužů to tehdy přežili. Věř mi, Abigail, nevěděl jsem o nich. Až mě včera dostihla minulost.“

Odmlčel se.

„Myslíš, že dodrží své slovo a teď, když je Clint na svobodě, odjedou a nechají nás být?“

Luke pokrčil rameny. „To nevím,“ přiznal. „Hoagy měl pravdu, ti chlápci jsou jako smečka vlků, jsou nevypočitatelní a nebezpeční. Ale říká se, že před minulostí se ukrýt nedá. Jednou stejně člověka dostihne.“

„Vždycky jsem si myslela, že o tobě vím všechno,“ nejistě řekla.

Pohlédl na ni, aniž by se usmál. „Nikdo o druhém neví všechno. Každý má svou temnou stránku, kterou se snaží skrýt.“

Dlouho mlčela, načež se zeptala: „Co chceš dělat?“

„To závisí na Clintovi.“

„Zachránil ti život.“

„Ano, ale, jak řekl, dluh je teď vyrovnaný. Jsme si kvit.“

„Velmi správně,“ řekl někdo od dveří. Luke a Abigail se otočili. Na prahu stál Clint Jarette.

Koniec ukážky

Table of Contents

Úvod

Povídka