Gabriel Wyner

NAVŽDY PLYNULE

Jak se rychle naučit cizí jazyk a nikdy ho nezapomenout

Copyright © 2014 by Gabriel Wyner

All rights reserved.

This translation published by arrangement with Harmony Books, an imprint of the Crown Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC.

Podle anglického originálu Fluent Forever: How to Learn Any Language Fast and Never Forget It vydalo v edici Žádná velká věda nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2020. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení s výjimkou krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Libuše Mohelská

Odpovědná redaktorka Irena Hanušová

Šéfredaktor Marek Vlha

Redakční spolupráce Zuzana Kačerová

Sazba, grafická úprava David Dvořák

Obálka Pavel Junk

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: melvil.cz/kniha-navzdy-plynule]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

Sdílejte s hashtagem #navzdyplynule

© Jan Melvil Publishing, 2020

ISBN 978-80-7555-072-9

Věnováno radosti z putování

PŘEDMLUVA K ČESKÉMU VYDÁNÍ

Navždy plynule je praktický průvodce učením se cizím jazykům. A když píšeme „praktický“, myslíme to vážně. Gabriel Wyner chce, abyste principům fungování lidského mozku a novým postupům učení skutečně porozuměli a rovnou si je ohmatali. Místo teoretických pouček a složitých definicí vám proto dává knihu napěchovanou příklady. Díky nim bez problémů pochopíte i komplexní jazykové jevy, a ještě ke všemu se budete dobře bavit. Aby tomu tak bylo i v českém vydání, vyžadovala tato kniha zvláštní přístup.

Gabriel Wyner je Američan a knihu napsal předně pro anglicky mluvící studenty cizích jazyků. Angličtina má proto v originále speciální úlohu. Nezachycuje pouze myšlenky vyjádřitelné v jakékoli jiné řeči. Stává se výukovou pomůckou. Autor na své mateřštině ukazuje konkrétní jazykové zákonitosti, které ovšem v češtině fungovat nemusejí.

Pokud bychom to při překladu a redakci nezohlednily, nebylo by české vydání použitelné. Přály jsme si předat vám plnohodnotnou knihu, ze které budete těžit stejně jako čtenáři originálu. Původní názorné ukázky jsme proto nahradily či doplnily jejich českými analogiemi a k řadě pasáží jsme v poznámkách pod čarou připojily vysvětlení a rozšiřující informace. Angličtina z knihy přesto nevymizela. Zůstala tam, kde ji nelze adekvátně nahradit nebo kde by byla náhrada zavádějící. Takové příklady jsme upravily do podoby, jež je pro nás Čechy srozumitelná.

Autorova mateřština v překladu ustoupila do pozadí a doplňuje pestrou paletu ukázek z celé řady dalších velkých i malých jazyků. V překladu naopak přibyly zmínky o češtině. To se týká všech s výjimkou jedné. Strč prst skrz krk napsal do Navždy plynule autor sám.

Libuše Mohelská a Irena Hanušová

1. KAPITOLA

Úvod: Bodej, bodej, bodej

Promluvíte-li k člověku jazykem, kterému rozumí, mluvíte k jeho hlavě. Promluvíte-li k němu jeho vlastním jazykem, mluvíte k jeho srdci.

—Nelson Mandela

Američané, kteří poprvé vycestují do zahraničí, bývají šokovaní, když zjistí, že přes veškerý pokrok učiněný za posledních 30 let mnoho cizinců stále hovoří cizími jazyky.

—Dave Barry

Učit se jazyky je sport. Říkám to jako člověk, který není zrovna kompetentní se k věcem sportu vyjadřovat: abych se na střední škole vyhnul tělocviku, přihlásil jsem se do šermířského družstva. Bodání kamarádů špičatými kovovými předměty se ovšem učení jazyků podobá víc, než byste možná mysleli. Při šermování je vaším cílem bodnout protivníka automaticky. Věnujete čas studiu názvů zbraní a pravidel hry, drilujete správný postoj, každý kryt, střeh, ripostu i výpad. Pak se konečně pustíte do boje a doufáte, že dosáhnete onoho magického okamžiku, kdy na pravidla zapomenete: Vaše paže se pohybuje vlastní vůlí, zručně vykryjete výpad svého kamaráda a zasáhnete ho přímo do hrudi. Bod!

Podobně si přejeme k někomu přijít, otevřít pusu, zapomenout na pravidla a mluvit automaticky. Může to vypadat jako nedosažitelný cíl – jazyky se nám zdají těžké – ale není tomu tak. Nic takového jako těžký jazyk neexistuje. Každý trouba dokáže mluvit jakoukoli řečí, kterou mluvili jeho rodiče, když byl malý. Ta opravdová výzva je najít si k jazykům cestu, která vyhovuje nárokům hektického života.

Během svého vlastního hektického života operního pěvce jsem se potřeboval naučit německy, italsky, francouzsky a rusky. Získané zkušenosti položily základ k téhle knize. Moje metody představují výsledek obsesivní potřeby ladit detaily, zkoumat a znovu ladit detaily. Moje sada nástrojů pro výuku jazyků se postupně vyvinula v dobře promazaný stroj, který umí pevně danou denní časovou investici přetavit ve znatelné průběžné zlepšování ve vybraném jazyce – ať už se ho učím sám, nebo se ho pod mým vedením učí kdokoli jiný. Nabízím vám tenhle stroj a doufám, že vám dovolí navštívit podivuhodný svět učení se jazykům. Lépe při tom porozumíte fungování vlastní mysli i myslí lidí kolem vás. A taky se naučíte mluvit novou řečí.

Začátky

Můj zatím nejoblíbenější okamžik tohohle bláznivého jazykového dobrodružství se odehrál v roce 2012 ve stanici vídeňského metra. Cestou z koncertu jsem potkal svoji ruskou kolegyni. Vždycky jsme spolu mluvili německy, a tak jsme se v tomhle jazyce pozdravili a vyměnili si nejdůležitější novinky z posledního roku. A pak jsem vytáhl svůj trumf. „Víš, já teď mluvím rusky,“ pověděl jsem jí rusky.

Její výraz byl k nezaplacení. Doslova jí spadla čelist, jako v komiksu. Zakoktala: „Co? Kdy? Jak?“ a už v ruštině jsme se dlouze rozhovořili o učení se jazykům, o životě a o tom, kde se tyhle dvě věci protínají.

Moje první pokusy osvojit si cizí řeč padání čelistí tak úplně nevyvolávaly. Sedm let jsem chodil do židovské školy. Zpívali jsme tam písně, učili se hebrejskou abecedu, zapalovali spoustu svíček, pili spoustu hroznové šťávy a moc jsme se toho nenaučili. No, kromě abecedy, tu jsem měl v malíku.

Na střední škole jsem se zamiloval do své učitelky ruštiny, paní Nowakowské. Byla chytrá a hezká, měla výstřední slovanské příjmení a já jsem vždy ochotně udělal cokoli, oč mě požádala. Za pět let jsem si osvojil pár frází, naučil se nazpaměť pár básní a obstojně zvládl azbuku. Super. Nabyl jsem tehdy dojmu, že něco vážně není v pořádku. Proč si z cizích jazyků dokážu zapamatovat jen abecedu? Proč je všechno ostatní tak těžké?

Přesuňme se rychloposuvem do června 2004, na začátek imerzního kurzu němčiny pro operní pěvce ve Vermontu. Byl jsem inženýr s rozbujelými sklony ke zpěvu. Ty si žádaly, abych si osvojil základy němčiny, francouzštiny a italštiny, a já jsem se rozhodl, že jediná cesta k úspěchu je skočit do toho rovnýma nohama. Po příjezdu jsem podepsal papír se slibem, že budu příštích sedm týdnů – pod hrozbou vyloučení a propadnutí kurzovného – komunikovat výhradně v němčině. V té době se to zdálo nemoudré, protože jsem německy neuměl ani slovo. Podepsal jsem i tak. Pak ke mně přišli nějací pokročilejší studenti a usmáli se: „Hallo.“ Chviličku jsem na ně nechápavě zíral a pak jsem odpověděl: „Hallo.“ Potřásli jsme si rukama.

Po pěti šílených týdnech, během nichž jsem ze sebe vyzpíval duši při hereckých lekcích vedených v němčině, jsem si v areálu školy našel tichý odlehlý koutek a potají zavolal své přítelkyni. „Asi se stanu operním pěvcem,“ sdělil jsem jí šeptem anglicky. Toho dne jsem se rozhodl, že se naučím plynně mluvit jazyky, které moje nová profese vyžaduje. Vrátil jsem se na Middlebury College ve Vermontu a zapsal si němčinu znovu. Tentokrát jsem se dopracoval k plynnému vyjadřování. Na magisterské studium jsem se přestěhoval do Rakouska. Během svého pobytu v Evropě v roce 2008 jsem se vydal do Perugie, abych se naučil italsky. Dva roky nato se ze mě stal podvodník.

Podvodníkům to občas vyjde: Tři klíče k učení se jazykům

Tahle kniha by nevznikla, kdybych nešvindloval u testu z francouzštiny. Nejsem na to hrdý, ale stalo se. Trochu vám to vysvětlím. V jazykovkách Middlebury Language School nabízejí pět úrovní výuky: naprostí začátečníci, „falešní“ začátečníci (ti, kdo pozapomněli, co se naučili), středně pokročilí, pokročilí a lidé blížící se dokonalému ovládnutí jazyka. V době, kdy jsem test psal, jsem z francouzštiny neuměl ani zbla. Už jsem se ale učil jiný románský jazyk a chtěl jsem se dostat mezi „falešné“ začátečníky. Před svým třetím angažmá v téhle škole jsem tedy u online rozřazovacího testu podváděl. Využil jsem Překladač Google a nějaké gramatické weby. Neříkejte to na mě v Middlebury.

Měsíc nato jsem dostal politováníhodné výsledky. „Vítejte u nás, blahopřejeme!“ začínal dopis. „Zařadili jsme vás na středně pokročilou úroveň!“ Sakra. Měl jsem tři měsíce, abych si osvojil roční učivo francouzštiny a nevypadal u přijímacího pohovoru jako blbec. Takové pohovory jsou vážná věc. Posadíte se ke stolu s opravdovým živým Francouzem nebo Francouzkou, čtvrthodinku si popovídáte o životě a odejdete s konečným verdiktem o zařazení do kurzu. Podvádět se nedá: můžete buď mluvit francouzsky, nebo smutně koukat a mávat kolem sebe rukama jako druhořadý pařížský mim.

Byl jsem v půlce magisterského studia operního a uměleckého zpěvu, takže veškerý můj volný čas představovala hodina denně v metru a celá neděle. Horečně jsem se jal hledat na internetu způsoby, jak se naučit jazyk rychleji. Dospěl jsem k překvapivému zjištění: existuje spousta mimořádně účinných pomůcek, ale žádný program, který by všechny nové metody spojil dohromady.

Objevil jsem tři základní klíče k učení jazyka:

1. Nejdřív si osvojte výslovnost.

2. Nepřekládejte.

3. Využijte systémy intervalového opakování.

První klíč, nejdřív si osvojte výslovnost, vychází z mého studia hudby na konzervatoři (a plošně ho využívá armáda a misionáři mormonské církve). Zpěváci se nejdřív učí výslovnost jazyků, protože v nich potřebujeme zpívat dlouho předtím, než máme čas se je naučit. Při osvojování zvuků určitého jazyka se na ně naše uši naladí, takže rozšiřování slovní zásoby, porozumění při poslechu a mluvení pak přicházejí mnohem rychleji. Jako bonus při tom pochytíme fajnový, přesný přízvuk.

Druhý klíč, nepřekládejte, se skrýval v mých zkušenostech z vermontské Middlebury Language School. Vyvarovat se překládání je již od začátku nejenom možné, ale dokonce přímo nezbytné, chceme-li být schopni v cizím jazyce myslet. Díky tomu se jazyk můžeme naučit. Právě to bylo kamenem úrazu mých dřívějších pokusů osvojit si hebrejštinu a ruštinu: Místo mluvení jsem trénoval překládání. Když jsem odhodil angličtinu, přestal jsem rozšifrovávat věty slovo po slově a začal rozvíjet plynulost.

Třetí klíč, využijte systémy intervalového opakování (SRS), jsem objevil na jazykových blozích a u vývojářů softwaru. SRS jsou zkrátka vymakané kartičky se slovíčky. Podle vašich vstupů vám vytvářejí na míru šitý studijní plán, díky němuž se informace zapisují hluboko do dlouhodobé paměti. SRS fantasticky podporují zapamatování a široké uplatnění je teprve čeká.

Zjistil jsem, že systémy intervalového opakování využívá na internetu stále více studentů jazyků, ovšem jen k memorování překladů. Školy prosazující výuku bez překládání, jako Middlebury nebo Berlitz, naopak sahají k poměrně zastaralým výukovým metodám a opomíjejí možnosti nabízené novými počítačovými nástroji. O výslovnost se pak, s výjimkou zpěváků klasické hudby a mormonů, příliš nezajímá nikdo.

Rozhodl jsem se všechny tyhle metody propojit. Abych si nalil francouzštinu do hlavy, nainstaloval jsem si do chytrého telefonu software na podporu zapamatovávání. Dal jsem si záležet, aby se na žádné kartičce neobjevilo jediné anglické slovo. Začal jsem s kartičkami na pravidla výslovnosti, přidal hrst obrázků s podstatnými jmény a pár slovesy, naučil se časování sloves a postoupil až k jednoduchým definicím abstraktnějších pojmů ve francouzštině. Do června jsem díky pravidelné hodině v metru uměl tři tisíce slov a gramatických pojmů. Pak jsem dorazil do Middlebury na vstupní pohovor. Ten měl prověřit, jestli jsem neudělal nějakou hloupost, třeba jestli jsem nepodváděl v online rozřazovacím testu. Poprvé v životě jsem měl mluvit francouzsky. Učitelka se posadila a pravila: „Bonjour,“ a já okamžitě odpověděl prvním slovem, které se mi vynořilo v hlavě: „Bonjour.“ Zatím to šlo dobře. Jak se rozhovor odvíjel dál, s úžasem jsem zjišťoval, že všechna slova, která učitelka říká, i všechna slova, která potřebuju k reakci, znám. Dokážu myslet ve francouzštině! Byla v mém podání trochu váhavá, ale byla to francouzština. Ohromilo mě to. V Middlebury mě zařadili rovnou mezi pokročilé. Během sedmi týdnů kurzu jsem přečetl deset knih, napsal sedmdesát stránek esejů a moje slovní zásoba narostla na čtyři a půl tisíce slov. Na začátku srpna jsem mluvil francouzsky plynně.

Plán hry

Co znamená vyjadřovat se v cizím jazyce plynně? Na tuhle otázku má každý jinou odpověď. Samotný pojem „plynné vyjadřování“ je nejasný a jeho význam se ještě malinko víc rozostří pokaždé, když někdo napíše další knihu, článek nebo e-mailový spam slibující, že vás naučí plynně anglicky za tři měsíce, dva měsíce nebo šest týdnů. I přesto máme všichni představu, jak takové vyjadřování vypadá: letní odpoledne v pařížské kavárně, nenuceně se bavíme se servírkou, aniž by nás trápily slovesné tvary nebo chybějící slovíčka. Zda chceme víc než to a kam až si přejeme v naší plynulosti dojít, je pak na každém z nás.

Za sebe mohu sebejistě říct, že umím plynně německy. Šest let jsem žil v Rakousku a s radostí se pustím do debaty s kýmkoli a o čemkoli. Přiznávám ale, že abych se vyzul z 200eurové pokuty za poškozený kryt palivové nádrže u auta z půjčovny, kolem pár chybějících slovíček jsem tančit musel. (Pro všechny případy: „kryt palivové nádrže“ se řekne Tankdeckel, a věta „Je mi úplně buřt, jestli jsem první, kdo to auto používá, pružina, která má tu krytku držet zavřenou, byla prostě vadná,“ německy začíná: „Das ist mir völlig Wurst…“ Dál už to zvládnete sami.) Je na vás, zda do vaší představy plynného vyjadřování spadají politické diskuze s přáteli, účast na čteních poezie, práce tajného agenta nebo přednášení o kvantové fyzice na Sorbonně.

V praxi máme problém dosáhnout vůbec nějakého stupně plynulosti – vždyť si toho musíme zapamatovat tolik. Pravidla hry zvané jazyk jsou příliš dlouhá. Chodíme do kurzů, kde si poučky vštěpujeme, drilujeme je na různých cvičeních, ale ke hře samotné se nedostaneme. V nepravděpodobném případě, že někdy dojdeme na konec soupisu norem, mezitím stejně zapomeneme většinu učiva ze začátku. Navíc jsme zatím ignorovali ten druhý soupis (totiž slovník) plný tisíců a tisíců slov zapamatovatelných stejně těžko jako pravidla.

Zapomínání je náš největší nepřítel. Abychom ho porazili, potřebujeme plán. Jak vypadá typický příběh toho, jak se někdo úspěšně naučil cizí jazyk? Kluk se přestěhuje do Španělska, zamiluje se do Španělky, každou bdělou hodinu jazyk trénuje a za rok mluví plynně. Ponoření do cizího prostředí poráží zapomínání hrubou silou. Náš pyšný španělsky mluvící hrdina je úspěšný z velké části díky tomu, že neměl čas cokoli zapomenout. Den co den plave v oceánu španělštiny. Jak by mu mohlo vypadnout z hlavy, co se naučil? Takhle jsem si osvojil němčinu: opustil jsem svou práci, přesunul se do Vermontu a dvakrát na celé léto přestřihl všechny vazby s anglicky mluvícím světem. Ponořit se do cizího prostředí je báječná zkušenost, ale máte-li zaměstnání s pevnou pracovní dobou, psa, rodinu nebo bankovní účet, který vyžaduje pravidelný přísun peněz, těžko můžete všechno jen tak hodit za hlavu a věnovat tolik ze svého života osvojování cizího jazyka. Potřebujeme praktičtější způsob, jak ty správné informace dostat do hlavy a zabránit tomu, aby ušima vytekly zase ven.

Ukážu vám, jak zastavit zapomínání a dostat se k samotné hře. A taky vám prozradím, co si pamatovat, abyste v té hře, až začnete hrát, excelovali. Cestou přeladíme vaše uši, aby dokázaly slyšet nové zvuky, a jazyk, aby zvládl nový přízvuk. Budeme zkoumat, jak jsou utvořena slova, jak gramatika tahle slova skládá do myšlenek a jak zařídit, aby nám ty myšlenky vycházely z úst, aniž bychom se zdržovali překládáním. Náš omezený čas využijeme na maximum: probádáme, která slova se naučit nejdřív, jak díky mnemotechnickým pomůckám rychleji dostat do paměti abstraktní pojmy a jak co nejrychleji a nejefektivněji vylepšit svoje dovednosti při čtení, psaní, poslechu a mluvení.

Chci, abyste se naučili používat nástroje, které jsem na své cestě objevil, ale chci také, abyste porozuměli tomu, proč fungují. Učení se jazyku je jednou z nejosobnějších cest, na jakou se můžete vydat. Vypravíte se do své vlastní mysli a pozměníte způsob svého uvažování. Máte-li prací na tomhle cíli strávit celé měsíce nebo roky, musíte metodám, které k němu vedou, věřit a přijmout je za vlastní. Když víte, jak k jazykové hře přistoupit, můžete v ní vyhrávat. Doufám, že vám k tomuhle cíli ukážu nejkratší cestu, a vy budete moct zapomenout na pravidla a začít rovnou hrát.

Když jsem se naučil německy, říkal jsem si: „Mein Gott! Kdybych se tak mohl vrátit v čase a dát si pár rad, šlo by mi to mnohem snáz!“ Přesně totéž mě napadlo i po italštině, francouzštině, ruštině (kterou jsem se nakonec naučil v roce 2012) a maďarštině (projekt roku 2013). Tahle knížka je můj stroj času. Když trochu přimhouřím oči, vy jste moje monolingvní já z doby před devíti lety a já vytvářím časový paradox tím, že vám pomáhám vyhnout se všem překážkám a pastem, které mě k výrobě stroje času přivedly. Však to znáte.

Jak dlouho trvá dosáhnout plynulosti?

Chceme-li odhadnout čas, který budete potřebovat, musíme vzít do úvahy, jaké máte v tomto ohledu cíle, které jazyky už umíte, které se učíte a jaká jsou vaše časová omezení. Jak už jsem říkal, nic jako těžký jazyk neexistuje. Existují nicméně jazyky, jež se konkrétně vám budou osvojovat hůř, protože pocházejí z jiné jazykové rodiny než jazyk nebo jazyky, které už umíte. Japonština je pro lidi mluvící anglicky těžká ze stejného důvodu, z jakého je angličtina těžká pro mluvčí japonštiny: jen minimum slov a gramatických jevů se v obou jazycích překrývá, nemluvě o naprosto odlišných abecedách. Když se ale třeba mluvčí angličtiny učí francouzsky, má mnohem méně práce. Anglická slovní zásoba je z 28 % francouzská a z 28 % latinská. Jakmile si anglicky mluvící člověk osvojí správnou francouzskou výslovnost, zjistí, že už zná tisíce slov.

Americký Foreign Service Institute, který má na starost přípravu amerických diplomatů, vytvořil žebříček jazyků podle jejich přibližné náročnosti pro rodilé mluvčí angličtiny (viz přílohu 2). Moje zkušenosti potvrzují, že jejich odhad je dokonale přesný. Jak FSI předpověděl, zvládnout ruštinu (jazyk úrovně 2) mi zabralo téměř dvojnásobek času oproti francouzštině (jazyk úrovně 1), a domnívám se, že japonština (jazyk úrovně 3) si vyžádá dvakrát více času než ruština. Ve francouzštině jsem dosáhl bezpečné středně pokročilé úrovně „dokážu myslet v cizím jazyce a používat výkladový slovník“ za tři měsíce. Pracoval jsem na tom hodinu denně (a nárazově o víkendech). V ruštině jsem se na obdobnou úroveň vyšplhal za šest měsíců, učil jsem se přitom půl až tři čtvrtě hodiny denně (plus nárazově o víkendech). Pak jsem podstoupil sedmi- až osmitýdenní intenzivní imerzní výuku, abych se v obou jazycích posunul na pokročilou úroveň „v pohodě konverzuji v kavárně, v pohodě konverzuji o čemkoli, mám drobné potíže při popisu problémů s autem“. Podobné výsledky jsem sledoval u svých studentů. Odhaduji, že bez imerzního programu zabere dosažení pokročilé úrovně ve francouzštině pět až osm měsíců při 30–45 minutách samostatné práce denně. U jazyků úrovně 2, jako je ruština nebo hebrejština, by to mělo trvat dvojnásobek a u jazyků úrovně 3 jako čínština, arabština, japonština a korejština čtyřnásobek.

Náročnější jazyky si žádají čas, ale není důvod, proč byste se je neměli naučit. Už jste splnili jediný nutný předpoklad: máte zájem. Srovnejme to se sportováním. Abychom úspěšně dokončili jakýkoliv cvičební plán, musí nás to bavit, jinak toho necháme. Většina z nás nemá na břiše pekáč buchet ani se nevejde do šatů velikosti XS. O ty břišáky jsem se pokoušel (velikost XS jsem vzdal už dávno), nikdy jsem ale neuspěl, protože mě cvičení obvykle nebaví. Ti, kdo si ho užívají, úspěšní jsou. Šampioni z fitka se naučí nacházet v každodenních drsných trénincích radost (a endorfiny). My ostatní se do tělocvičny silou vůle dokopeme, ale pokud nás to nebude bavit, pravděpodobně těch šest až dvacet čtyři měsíců potřebných k tomu, abychom viděli výsledky, nevydržíme. Cvičební plány se neustále zkracují – V kondici za 30 minut, 10minutové řešení, Tělo do plavek za 5 minut denně, Tříminutový trénink – ve snaze ukázat náročnou práci ve zvladatelnějším světle. Tak či onak vždycky skončíme zpocení a zbědovaní a mobilizovat se ke každodennímu opakování takové námahy je krátkodobě náročné a dlouhodobě ještě náročnější.

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Předmluva k českému vydání

1: Úvod: Bodej, bodej, bodej

Začátky

Podvodníkům to občas vyjde: Tři klíče k učení se jazykům

Plán hry

Jak dlouho trvá dosáhnout plynulosti?

2: Nahráváme: Pět principů, jak skoncovat se zapomínáním

3: Hra se zvuky

4: Hra se slovy a symfonie slova

5: Hra s větami

6: Hra s jazykem

Sada nástrojů

Galerie: Průvodce výukovými kartičkami, které vás naučí jazyk

Přílohy