Přeložila:

EVA BROŽOVÁ

Mandy Baggot: Poslední řecké léto

Vydání první

Copyright © 2019 by Mandy Baggot

First published in 2019 by Aria, an imprint of Head of Zeus Ltd

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2352. publikaci

Přeloženo z anglického originálu One Last Greek Summer, vydaného

nakladatelstvím Aria, Londýn v roce 2019

Český překlad © 2020 Eva Brožová

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2020 Martina Černá

Přebal a vazba © 2020 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1346-7 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1347-4 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Mandy Baggot

Poslední řecké léto

Jedna

Londýn, Velká Británie

„Kde jsou ty balonky? Tvrdil jsi, že seženeš penisový balonky!“

„Myslel jsem, že mluvíš o kondomech… Vyrábí se vůbec balonky, který vypadají jako penis?“

„Koupil jsi kondomy. To jako fakt?“

„Já tě toho břímě zbavím, Mikey.“

„Cha… na ramenou kondomy fakt nenosím, Dave.“

Beth Martinová se usmála u prosklené stěny místnosti, do níž nakukovala pěticentimetrovou mezerou mezi žaluziemi. Její kolegové z Mountbatten Global pobíhali celí zpocení po její kanceláři a podle všeho ji zdobili nejrůznějšími proprietami naprosto nevhodnými na pracoviště. Nadzvedla si z pokožky límec korporátní blůzy a zastrčila za ucho pramen světle hnědých vlasů, které byly ráno dokonale rovné. Měli rozbitou klimatizaci – už celé dvě hodiny – a všichni postupně zjišťovali, jaké to je pracovat v anglické vlně veder bez nejmodernější regulace teploty. Beth usoudila, že to zřejmě brzy zjistí sama – a bude to trvalejšího rázu –, jestli odejde ze zaměstnání… stejně jako nakonec odešla z manželství. Během minulých osmi měsíců absolvovala pouze čtyři pohovory, jenom u dvou postoupila do druhého kola a přes své bohaté zkušenosti zatím nedostala žádnou pracovní nabídku. Teď měla dilema. Odejít? Zůstat? Byl to brexit pořád dokola.

„Naposled vám opakuju, že je absolutně, dvěstěprocentně, totálně, bezmezně a všechny další slova, který končí na ,ně‘, jistý… že Charles je dneska ve Francii. Celej den. Takže se nikdo nemusí bát, že by sem přišel, tohle všechno viděl a všechny nás vyhodil. Hlavně mě, protože jsem se vyfikla na párty, ne na vyhazov.“ Tohle obsáhlé prohlášení pronesla Heidi, její nejlepší kamarádka. Blonďatá, štíhlá Heidi, která měla dneska na sobě volné, eticky vyrobené bavlněné letní šaty a sandály z plastu bez BPA se šněrováním do poloviny holení. Řídila všechny v místnosti jako kříženec mezi ovčákem a přehnaně ochranitelskou matkou. Taková byla Heidi doopravdy, podle Bethina mínění – přirozená a uvolněná, ne formální a rezervovaná. Profesionální tvrdost byla maska, kterou obě každý den obvykle nosily, když byl poblíž Charles. Charles Mountbatten, výkonný ředitel firmy a Bethin exmanžel.

„V jižní Francii,“ ozvala se Tilly. „Letadlo Ryanairu odlítá z Marseille až v 17:20.“

„A co když přiletí dřív?“ zeptala se Heidi. „Vždyť ho znáš, na poslední chvíli změní plány, jako to udělal vloni, když se tu zničehonic objevil a načapal nás, jak fandíme Anglii ve Světovým poháru.“ Znovu se nadechla a pokračovala. „Nebo drony! Napadlo tě, že by mohl použít nelegální průzkumnej dron?“

„Předchozí letadlo odlítá ve 14:30,“ namítla Tilly s úsměvem. „Vzhledem k časovýmu posunu a cestě autem ze Stanstedu odhaduju, že by to sem nestihl dřív než v pět.“

„Mám pár těch kondomů nafouknout?“ zeptal se Dave. „Stejně to jsou vlastně balonky, ne?“

„Ty, který používáš,“ utrousil Mikey. „Totiž ty opravdu, ale opravdu maličký. Ty, který mají za pultem pro úplně mrňavý děti malých myšek…“

„Kluci, kluci, tahle konverzace o velikosti penisů tuhle místnost nevyzdobí, nebo jo?“ zeptala se Heidi a podívala se na hodinky. „Kde je sakra ten dort? Beth nikdy není u Zary Newtonový víc než půl hodiny, takže nám zbývá… patnáct minut. Do hajzlu!“

Beth dál sledovala, jak asistentka Tilly balancuje na stole na židli a zavěšuje nad kartotéky transparent s nápisem „Na rozloučenou“, Dave nafukuje kondomy a postupně získává barvu klaunského nosu, Mikey sype křupky do krabiček, kde, jak byla přesvědčená, se obvykle nacházely kancelářské sponky a gumičky, a Heidi, uprostřed, diriguje tuhle… rozvodovou párty. Oficiální ukončení manželství.

„Bezva!“ oznámila Heidi. „Teď ještě přinesu z kuchyňky ostatní dobroty, kelímky a drahý šampáňo – který jsem objednala na Charlesův účet!“

Když se ozval jásot, Beth se dala do pohybu, protože nechtěla, aby si jí všimli. Nerada by jim zkazila překvapení, do kterého očividně investovali spoustu energie. Zamířila na toalety.

Rozvodová párty. Zřejmě to teď byla naprosto normální věc. Ženy a někteří muži, v článcích, které Beth četla, slavili, že totálně selhali, když se snažili udržet vztah. Bylo to setkání, abyste poblahopřáli rozvedené osobě k tomu, že úspěšně, a občas strategicky, proplula těžkým obdobím plným advokátů, nepřátelství a hádek o to, kdo si ponechá sadu DVD s Gangy z Birminghamu… a objevila se na opačné straně bez velkých slz a s vnitřní silou, která se bude čerstvému single hodit při navazování nových vztahů.

Beth se na sebe podívala do zrcadla nad umyvadlem. Do zrcadla, do kterého se za ta léta dívala mnohokrát. Tohle sklo s odrazovou vrstvou ukazovalo její vítězoslavný výraz, když získala kontrakt se společností Davis – svůj úplně první po nástupu do Mountbatten Global. Taky zachycovalo její velice opilý obličej, když to přehnala s koktejly na firemní večeři, kde si předcházela společnost Miltons, a měla otřes mozku z toho, jak se praštila do hlavy o stejné umyvadlo, o které se teď opírala. A tohle zrcadlo se jí také vysmívalo, když před ním stála a vzlykala kvůli konci svého manželství. Léta oddané služby, a on ji odkopl. Kvůli náhražce. Ženské, kterou zaučovala, aby mohla převzít její práci, až ji šéf povýší.

„Jé, ahoj, Beth. Neviděla jsem tě.“

A najednou byla tady. Ta ženská, která ji zastoupila v tolika směrech, se vynořila z jedné kabinky a doplula k sousednímu umyvadlu. Kendra.

„Kendro,“ zamumlala Beth. Nesnášela ji, ale musela zachovat jistou profesionalitu, dokud tu ještě pracuje. A ona tu pořád pracovala. Pořád zvažovala možnosti. Navíc, jestli teď vyjde z umývárny, Heidi nebude hotová s přípravami v její kanceláři a ona bude muset klábosit s někým u automatu na vodu. V poslední době, od rozchodu, jako by to byl vždycky Pablo z účtárny. To, že znala jeho bratra z personální agentury, kde se zaučoval, ještě neznamenalo, že oni dva jsou přátelé.

„Takže je to oficiální,“ prohodila Kendra, která si současně myla ruce, cucala mátový bonbon a špulila rty do zrcadla. „Tvůj rozvod.“

Beth přikývla. „Jo, už jsme rozvedený.“ Dokonce měla lejstra, aby to dokázala, kdyby je chtěl někdo vidět. Chce je Kendra vidět? Třeba si je chce oskenovat. Možná jí je Beth mohla okopírovat a zalaminovat. Třeba by si je Kendra zarámovala a pověsila nad mramorový krb v Bethině bývalém pokoji. Pustila vodu, aby něco udělala, a snažila se dát do kupy. Kendra za to ve skutečnosti nemohla. Byla prostě složkou v rozvodové kartotéce. A, když je po všem, Kendra by pro ni měla být jen lehce otravná kolegyně. Protože jestli někdo jako Kendra mohl rozbít její manželství, pak se ten svazek už otřásal v základech. A když k sobě bude upřímná, skutečně se otřásal. Skoro od samého začátku. Možná od té doby, co jí Charles zatrhl sledovat Vraždy v Midsomeru a trval na tom, že se budou dívat na něco intelektuálního… v norštině.

„To je fajn, ne?“ ujistila se Kendra, zatímco si upravovala účes.

„Fajn?“ Opravdu tahle ženská naznačuje, že je rozvod fajn? Nic na něm nebylo fajn. Byl vyčerpávající. Na konci byla přesvědčená, že se Charles úplně vykašlal na to, aby svoji nevěru utajil. Stejně jako vymazal z jejího televizního repertoáru Neila Dudgeona.

„Nový začátky,“ poznamenala Kendra.

V povlečení, který jsem vybrala do ložnice, pomyslela si Beth. Ne, nesmí být zahořklá. To ona se rozhodla rozvést, ať už trochu z donucení, nebo ne. To ona má všechno pod kontrolou.

„Kam teď půjdeš?“ zeptala se Kendra, přestala si načechrávat vlasy a podívala se přímo na Beth.

„Kendro, vloni jsem se odstěhovala z domu,“ pronesla Beth. „To moc dobře víš.“ Povídalo se, že Kendra si do domu nastěhovala svoji sbírku bot, která zabrala celou šatnu a úklidovou komoru. Po kanceláři kolovaly drby, že když Christianu Louboutinovi došly zásoby, zavolal Kendře.

„Ne, myslela jsem odsud. Kam máš namířeno, až odejdeš z Mountbatten Global?“

Takže Kendra věděla, že od rozchodu s Charlesem hledá práci? Snažila se to utajit. Práci ve firmě nesnášela, ale dobře platili a byla tu Heidi. Tyhle věci ji tady držely, když dostávala po pohovorech odmítavou odpověď. Už několik měsíců nic nehledala; počáteční bolest, že musí každý den vídat Kendru a Charles se málem chová, jako by se mezi nimi nic nezměnilo, se postupně zmírnila. A vypadalo to, že žádná jiná firma o ni nestojí. Dokonce i teď v ní jméno Mountbatten vyvolávalo pocit jistoty.

„Kendro, ať už ti to řekl kdokoli, dal ti falešnou naději,“ opáčila Beth a přistoupila těsně k ní. „Já z Mountbatten Global neodcházím.“ Trpkost se vrátila. Kendra vklouzla do jejího života jako slepýš s plochým břichem.

„Cože?“ vyprskla Kendra, jako by jí dobrodruh Bear Grylls předložil k jídlu něco živého, slizkého a odporného. Třeba slepýše. „Ale… proč bys tu zůstávala?“

„Protože můžu,“ oznámila Beth s očima upřenýma na mladší model. „A protože chci.“ Ostře se nadechla a dál zírala na svoji soupeřku. „Kromě toho vím, že bych ti šíleně chyběla, kdybych odešla. Všechny ty rady, který jsem ti během těch dvou minulých let dala, jak efektivně komunikovat… jak svést mého manžela.“ Teď z ní doslova mluvila Alexis z Dynastie.

„Exmanžela,“ vyhrkla Kendra.

„Jasně,“ utrousila Beth. „Kdybych byla na tvým místě, to slovo bych si často opakovala.“ Naposledy si Kendru změřila. „Protože v případě, že tě Charles nekopne do zadku ještě předtím, než ti navleče prstýnek, příště budeš pořádat rozvodovou párty ty.“ Sladce se usmála a sledovala, jak Kendra protáhla obličej. „Čau.“

Beth vydržela předstíraná statečnost až k automatu na vodu. Když se k němu blížila, Pablo zvedl na pozdrav plastový kelímek. Pořád byla uzlíček nervů se zničenou budoucností, a jestli se nedá co nejdřív dohromady, má před sebou týdny bez konkrétního cíle. Co vlastně provede se svým životem, když se teď všechno změnilo?

Dvě

„Řekni prosím, že to bylo krásný překvápko,“ žadonila Heidi a uvelebila se vedle Beth na pohovce, kterou nechal Charles přivézt z Indie. Skoro všechno, co Charles koupil, se muselo dopravit přes polovinu zeměkoule, připomněla si Beth. Dokonce i některé potraviny. Rozhodně neměl základní potřeby, náklady na doručení objednávky občas vyšly dráž než samotné zboží, ale neutrácel jen za sebe. Jednou z jeho největších předností byla štědrost.

Párty byla v plném proudu, křupky už skoro snědli, ze sterea se tlumeně ozývala Paloma Faith, drahé šampaňské dopili, a tak otevřeli levnější víno, dort s nápisem Šťastný den rozvodu rozkrájeli. Tilly tančila s umělým penisem na hlavě, o který se střídali s láhví Bollingeru. Beth se na kamarádku usmála. „Bylo to krásný překvápko.“

„Ale ta výzdoba…,“ začala Heidi, strčila si do pusy chips z červené řepy a schroupala ho.

„Žádný ale…,“ přerušila ji Beth. „Nezapomeň, že je to rozvodová párty, ne holčičí rozlučka se svobodou.“

„Kdybysme byli v Americe, kde seženeš výzdobu k nejrůznějším životním příležitostem, mohla by sis stěžovat, že jsem to odflákla, ale… měla jsem k dispozici jen věci z Ptákovin. A mohlo to být horší, mohla jsem koupit pohřební dekorace se Smrtkou.“

„Fakt se vyrábějí i pohřební dekorace?! To mi připadá šílený,“ prohlásila Beth.

„Proč? Existuje černá komedie ve stylu Šerifský hvězdy.“ Heidi se usmála a přistrčila k Beth talířek s chipsy. „Ale… dneska vypadáš dobře.“

„Chceš říct, že do dneška jsem dobře nevypadala?“ Dotkla se svých teď lehce zvlněných vlasů po ramena, jako by pohlazením mohly získat ztracený lesk. V nejtěžších dobách rozchodu jí opravdu padaly vlasy a dělala si starosti, že si bude až do smrti kupovat kofeinový šampon. Chvíli ho používala, ale protože jí vadil jeho odér, rozhodla se pít víc kávy.

„To ne… No… někdy. Ale všichni máme svý špatný dny, ne?“

„Díky, Heidi.“

„Jen říkám, že dneska vypadáš klidně a vyrovnaně, jako bys byla připravená na –“

„Nový začátky?“ zeptala se Beth při výdechu. „Mluvíš jako Kendra. Jako někdo, kdo byl přesvědčenej, že vypadnu z Mountbatten Global, ještě než si nechám změnit jméno na řidičáku.“

„Proboha! To nemyslíš vážně?!“ zvolala Heidi. „Myslela jsem, že jsi měla řadu pohovorů.“

„Měla,“ odpověděla Beth. „Ale nikam mě nevzali.“

„Takže jsi to vzdala?“ Heidi pohladila kamarádku po rameni. „Nedokážeš mě opustit, co?“ prohodila. „Jen chci, abys věděla, že tě dál budu navštěvovat s trapnými filmy a domácími zeleninovými chipsy. Navíc, ty tuhle práci přece nesnášíš.“

„To není pravda.“ Nebo je? Opravdu svoji práci nesnáší? Starat se o investice a pomáhat lidem se spoustou prachů, aby vydělali ještě víc? Jo, možná nesháněla peníze pro Samaritány, ani nepomáhala zachránit fotbalový tým thajských kluků z jeskyně, ale byla to práce… A práce, kde ji platili, když to nejvíc potřebovala.

„A navíc peníze nepotřebuješ,“ prohlásila Heidi a popadla další chips. „Totiž, pojistila sis to, když jsi podepisovala předmanželskou smlouvu, ne?“

Beth se na kamarádku usmála, protože na to nechtěla odpovědět. Když se vdávala, nebyla padlá na hlavu. Jen neviděla důvod něco sepisovat. To, co bylo Charlesovo, bylo Charlesovo. A ona neměla nic, co by si Charles mohl nárokovat. V každém případě jí připadalo neromantické založit manželství na smlouvě a jejich manželství muselo být nějakým způsobem romantické. Protože, ať se Beth sebevíc snažila, aby takové bylo, ať si sebevíc říkala, že časem bude, souviselo spíš s bezpečím a finanční jistotou… a její matkou.

„Beth!“ vykřikla Heidi. „Řekni mi prosím, že nedovolíš, aby si všechno nechal.“

„Všechno ne,“ vyhrkla Beth. „Zůstane mi domek, kterej koupil mojí mámě. Víš, ten, kde teď bydlím.“ Byl naprosto v pohodě. Kdo potřebuje tři koupelny, velkou šatnu a světla, která se automaticky zapínají? Zvlášť teď, kdy je celý dům zřejmě plný Kendřiných bot…

„Zbláznila ses? Charles je milionář! A podváděl tě. A nutil tě, abys sem každej den chodila a dívala se na něj. A na tu příšernou, tupou nánu.“

Když se to formulovalo takhle, Beth pochopila, proč si o ní Heidi myslí, že je cvok. Ale těch pět let, co byli svoji, se o ni Charles staral, než se mu oči – a další části těla – zatoulaly jinam. Beth na zániku jejich vztahu nejvíc mrzelo, že se neproměnil v lásku. Nebýt totiž toho, že si pro ni její matka vysnila rytíře na bílém koni, zřejmě by u oltáře nikdy neskončili. Charles dal jí (a její matce) všechno, co potřebovaly, jen protože měl prachy a protože chtěl Beth ve své ložnici i zasedačce. A Beth to přijala, protože její matka potřebovala, aby to přijala, a protože, no, to bude fajn. Měla Charlese ráda. Dokázal ji rozesmál. Nešlo jen o peníze. Navíc si před jejich velkým dnem přečetla spoustu článků na internetu, které tvrdily, že manželství založené na pevném přátelství bývá mimořádně šťastné…

„Peníze nejsou důvod, proč se točí svět,“ povzdychla si Beth. I když těch pět let, co byla paní Mountbattenovou, to platilo. Díky penězům dokázala své matce o něco prodloužit život, až ji nemohla zachránit dokonce ani privátní zdravotní péče.

„To nikdo netvrdil,“ namítla Heidi. „Nikdo.“

„No tak, Heidi. Myslela jsem, že právě ty se svýma zásadama pochopíš, proč si z manželství nic neodnesu.“

„Protože nejím transtuky a chodím do posilovny?“

„Ne, protože…“

„Jsem lesba?“

„Ne! Protože věříš v… rovnost a… podobný věci.“

„Copak ty nevěříš v rovnost a podobný věci?!“ užasla Heidi. „Protože z pohledu týhle lesby je víra v rovnost jádrem celýho problému.“

„Jo. Teda chci říct ne. Ne v tomhle případě. Myslím tím…“ Beth se odmlčela. Nevěděla, co tím myslí. Prostě potřebovala pauzu. Chvíli nepřemýšlet o rozpadu jejich vztahu. Dobu, kdy bude sama sebou. Kdy bude zase Beth Martinovou. Ať už je teď Beth Martinová po tolika letech, svatbě, pohřbu a dnešní rozvodové párty kdokoli.

„Hele,“ řekla Heidi o něco mírněji. „Vím, že sis prožila svý, ale nenech se od něj prosím dál balamutit. Charles měl poměr. Charles tě podrazil.“

„Fakt?“ zeptala se Beth, když se ze sterea ozvala dojemná Christina Perry.

„Jak to myslíš?“

Je její rozvodová párty vhodným místem k tomu, aby rozebírala svůj pocit viny, že Charlese využila, aby její máma mohla prožít poslední dny života v pohodlí? Heidi okolnosti samozřejmě znala, jenže Beth jí tvrdila, že Charlese miluje. Teď si už dokázala přiznat, že ho nemilovala. Doufala, že ho jednou milovat bude. Měla ho moc ráda a on po ní nic víc nechtěl. Takže smutek, který teď cítila, ve skutečnosti souvisel spíš s ješitností. Poohlédl se po někom, kdo ho doopravdy miluje… Nebo to aspoň předstírá. A jestliže ho nemilovala, proč by měla být zatrpklá? Charles šel prostě dál, pravděpodobně kvůli její lhostejnosti.

„Už vím, co potřebujeme,“ oznámila najednou Heidi a položila mezi ně misku s chipsy.

„Šampáňo?“ hádala Beth.

„To každopádně, ale chtěla jsem říct něco jinýho.“ Heidi se usmála, tak trochu jako někdo, kdo vás chce strčit ze skluzavky smrti ve vodním parku. „Potřebujeme dovolenou.“

„Jo, to by bylo fajn,“ souhlasila Beth. „Ale teď to není možný.“

„Proč ne?“ zeptala se Heidi a lehce se k ní na pohovce natočila.

„Protože bych měla hledat nový zaměstnání.“

„Hmm, myslela jsem, že zůstáváš.“

„Já… nevím.“ Šíleně ji štvalo, že ji Kendřina slova tak vytočila. Vůbec by neměla přemýšlet o tom, co řekl člověk, který sledoval každou epizodu Seznamte se s Kardashianovými.

„A to je ideální výchozí bod pro dovolenou. Začátek tvýho novýho života. Budeš mít možnost se rozhodnout co dál. A obě odsud na čtrnáct dní vypadneme.“

„Na čtrnáct dní? Nemůžu odjet na čtrnáct dní. Mám spoustu práce!“

„Deleguj ji,“ poradila jí Heidi a ze stolku vedle pohovky zvedla sklenici vína. „Na Kendru. Ta mrcha má tvýho manžela, tak jí můžeš přenechat i svoje lejstra.“

Naposledy byla Beth na dovolené s Charlesem, před dvěma lety, než začal jezdit „sólo“. Soukromě tomu říkala „nezávazný sex“. Přesto skončila jejich poslední cesta na Bali katastrofou. Charles většinu času telefonoval s klienty, na které hulákal jako šílený, zatímco ona se snažila užívat si luxusní apartmá se soukromým bazénem a výhledem na palmy, modrou oblohu a bílý písek. Potom přišla bouřka. Bouřka, která trvala několik dní a proměnila pětihvězdičkový resort pro manželské páry v něco, co by se mohlo stát námětem pro seriál s názvem Dovolená v pekle: Horší než hrozné.

„Někam do tepla,“ dodala Heidi okamžitě s očima upřenýma do dálky. „Teplý podnebí i místní baby.“

„Jak dlouho už jsi neměla rande?“ zajímala se Beth. Rozumná změna tématu, protože nemohla odjet bez ohledu na to, jak hezké bylo o tom snít.

„Skoro dva měsíce,“ přiznala Heidi. „Moje genitálie si v podstatě myslí, že jsem je prodala na transplantaci.“

„Dva měsíce není tak dlouho.“

„Je, když ses rozhodla hledat partnerky jiným způsobem a zdá se, že to nefunguje,“ povzdychla si Heidi. „Už mám po krk sexu na jednu noc. A plný zuby všech těch rádoby leseb na seznamovacích appkách.“ Ostře se nadechla. „Promiň, ale holit si hlavu, šílet po Brendonu Uriemu a nechat si vytetovat duhovou vlajku z tebe ještě lesbu nedělá. To, koho miluješ, vychází podle mě zevnitř.“

„Hlavně máš strach z tetování.“

„Já věděla, že to řekneš!“ vykřikla Heidi. „Já si ti tady vylívám srdce kvůli falešným lesbám a lásce, a ty to všechno svedeš na můj strach z jehel.“

„A teď se fakt potřebujeme napít.“ Beth vstala, aby přinesla láhev vína ze stolu na protější straně místnosti, kde pořád ještě ležely zbylé křupky a rozvodový dort. Heidi ji popadla za paži.

„No tak, Beth, dovolená. Dva krátký týdny, abysme si vydechly… a odpočinuly si.“

Už jen představa, jak ji na tvář hřeje slunce, příboj jí omývá prsty u nohou a na chvíli se zbaví práce nebo svého bývalého manžela v práci nebo budoucí paní Kendry Mountbattenové…

„Co se tady děje?“ zaburácel Charlesův hlas mezi dveřmi.

„Ježíši!“ hlesla Heidi, a jak se rychle vztyčila, převrhla na podlahu misku s chipsy z pastináku, batátů a červené řepy.

„Žádný Ježíš, Heidi, jen já, tvůj šéf,“ oznámil Charles se širokým úsměvem. „Někdo slaví narozeniny?“

„Já!“ vyhrkla okamžitě Tilly, zacouvala k dortu a zakryla ho tělem. Beth viděla, že nezvučně vyslovila „promiň“.

„Právě se vracíme ke strojům,“ vysvětlil Dave a s Mikem v patách zamířil ke dveřím. Oba měli na prstech oranžové drobky křupek.

„Vlastně,“ řekla Beth a podívala se na Charlese. „Máme tady rozvodovou párty.“ Vypadalo to, že alkohol jí dodal kuráž. Když to řekla, stála těsně u svého bývalého manžela a znovu si ho změřila. Sto osmdesát centimetrů vysoký, štíhlý, až téměř hubený, pohledný s ostře řezanými rysy, blond vlasy, modré oči, prostě skandinávský typ…

„Aha?“ opáčil Charles a zachytil její pohled.

Co řekne dál? Využije svého nadřazeného postavení a pošle je všechny zpátky do práce? Nebo se k nim ten laskavý, starostlivý, vtipný Charles, o kterém si Beth myslela, že ho může jednou milovat, připojí, aby oslavil konec jejich vztahu? Možná by měla jeho rozhodnutí předejít…

„Nedáš si trochu vína?“ Beth došla ke stolu, zvedla čistou sklenici a nalila do ní zbytek z jedné láhve. Víno sahalo stěží do poloviny, ale vrátila se k němu a držela sklenku jako olivovou ratolest.

Charles nejdřív zaznamenal pět centimetrů vína, potom se podíval na Beth. Vidí na jeho tváři lítost? Nepatrné, ale ne nepostřehnutelné chvění rtů? Ztrácí tenhle sebevědomý kapitán průmyslu v místnosti se svými zaměstnanci nad sklenkou teplého bílého vína sílu?

„Rád bych se k vám připojil,“ odpověděl Charles váhavě, bez své obvyklé sebejistoty. „Ale cestou z letiště jsem si přeložil schůzku na pátou hodinu.“ Zhluboka se nadechl a pak: „Tilly,“ zavolal, „až si sundáš toho ptáka z hlavy, mohla by ses zastavit u mě v kanceláři?“

A tím párty skončila.

Tři

Beth si opřela nohu o dánskou jídelní židli – ten set, který sem přivezla loď bůhví odkud, byl Charlesův dárek pro její matku – a zatahala za platinový kroužek na prsteníku. Bylo na čase. Patřičnou dobu jejich rozchod oplakávala, a teď se musí posunout dál. Zaschlý inkoust z tiskárny na rozvodovém listu, dnešní rozvodová párty: už není cesty zpátky. Člověk může jít jen dopředu… a pryč.

Pevně zavřela oči, kov jí svíral kloub prstu. Proč nejde stáhnout? Namazala si kůži saponátem na nádobí, strčila ruce na deset minut pod studenou vodu, ale prstýnek pořád vzdoruje. Nikdy takhle těsný nebyl. Od té doby, kdy jí ho Charles navlékl ve venkovském hotelu v přítomnosti její matky, jejich přátel a davu snobů.

Beth si vzpomněla, kdy Charlese Mountbattena viděla poprvé. Prošla prvním kolem konkurzu v Mountbatten Global a postoupila do druhého, kdy usadili všechny úspěšné kandidáty společně do zasedací místnosti, vychrlili na ně kvanta informací a pak je testovali při ostré konfrontaci improvizovaného obchodního jednání. Beth měla tenkrát pocit, jako by stála před popravčí četou, která se ji snaží odstřelit údaji o anuitě.

Charles vešel neohlášeně do místnosti a položil nováčkům otázku. Beth okamžitě pochopila, že tenhle vysoký, štíhlý, mocně vyhlížející muž je výkonný ředitel firmy. Mezi hledáním alternativních terapií a jakékoli další léčby, která by její matce pomohla, si našla na Googlu Charlese Mountbattena. Beth o tu práci moc, moc stála. Potřebovala platit všechny ty účty a zbavit mámu stresu, aby se mohla soustředit výhradně na svoje uzdravení.

Jeho otázka jako by všechny ostatní, kteří byli ten den v místnosti, naprosto vykolejila. Se skelným pohledem a stísněným úsměvem si upravovali oblečení, vrtěli se na židlích a odkašlávali si. Jenže Beth odpověď znala, protože četla rozhovor z roku 2007, kde Charles líčil v časopise o financích svoji poněkud neobvyklou techniku, jak oddělit zrno od plev.

Beth zvedla ruku do vzduchu a snažila se předstírat bezmezné sebevědomí a zamaskovat zoufalství, které cítila…

„Ano,“ řekl Charles a sklouzl jí očima na hrudník, pravděpodobně aby se podíval na její jmenovku. „Beth Martinová… čím by měl podle vás člověk ráno začít, aby se mu ten den dařilo?“ Vypadalo to, že ho její odpověď hluboce zajímá, a živýma modrýma očima jí dodával odvahu.

„Probuzením,“ odpověděla Beth. „Když se neprobudíte, pak jste doslova mimo hru.“

Žena, která seděla po její levici, si pohrdavě odfrkla, jako by byla Beth ztělesněním trapnosti. Ozvalo se několik dalších odfrknutí, tichých, ale slyšitelných, Beth se však dál dívala výkonnému řediteli do očí, protože věděla, že odpověděla správně, a jen doufala, že to bude stačit.

„Dobře, Beth Martinová,“ pronesl Charles. „Vítejte v Mountbatten Global.“

Teď Beth hlasitě vykřikla bolestí a odhodláním, nohu napnutou, prsty pevně sevřené, ale snubní prsten držel jako přibitý. Mají zlatníci pořád ještě nástroje na sundavání prstýnků? Vážně nechtěla jet do nemocnice. Ještě jednou zatáhla za kovový kroužek a přesně v tu chvíli, kdy jí noha sklouzla ze židle, uslyšela zvonek.

„Řecko,“ oznámila Heidi, která vpadla do dveří se štosem katalogů v jedné ruce, taškou plnou chipsů v druhé a v prstech svírala litrovou láhev vína.

„Jako olivovej olej?“ zeptala se Beth a zachytila padající sáček Kettle Chips – s balzamikovým olejem, kterých, jak Heidi věděla, dokáže sníst celý pytlík.

„Olivy… ouzo… chobotnice. Už to všechno skoro cítím na jazyku.“

Beth, trochu zmatená, následovala kamarádku do obýváku. „Nechápu, jak mě chobotnice zbaví snubáku.“

„Co?“ vykřikla Heidi, položila láhev vína a přetékající nákupní tašku na stolek a otočila se k Beth.

„Tuk… abych tu věc dostala dolů.“

„Ty sis ho ještě nesundala?!“ Heidi ji popadla za ruku, zvedla ji a dlouze studovala, jako by snad šlo o rodinný klenot v Dickinson’s Real Deal.

„Ne že bych se nesnažila,“ opáčila Beth, když Heidi zatahala za prstýnek. „Zaseknul se.“

„Dévédéčko s cvičením Joea Wickse,“ oznámila Heidi a pustila Beth ruku. „Myslím, že to máš spíš od toho, jak jsi mačkala na ovladači tlačítko ,přeskočit‘, ale já mám pořád pár prstýnků, který nemůžu nosit, protože jsou mi volnější než starý oblečení Lisy Rileyový.“ Heidi zamávala na Beth katalogy. „A teď Řecko – Ř-E-C-K-O – vlast snědých bohů a bohyň, tyrkysových moří, oblohy bez mráčku a písku tak horkýho, že ti změkne kůže na patách, i když nepůjdeš celou dovolenou na pedikúru.“

„Ty pořád přemýšlíš o dovolený?“ zeptala se Beth, vytáhla sáčky z tašky a zamířila do kuchyně pro misky. Kromě chipsů s balzamikovou příchutí byly uvnitř tortilla lupínky a chipsy se slaninou… Nikde ani stopy po zelenině. To se Heidi, která žila zdravě, nepodobalo.

„Potřebuju ji! Toužím po ní! Už jen při tý představě cítím vůni Piz Buinu!“ Heidi za ní přišla do kuchyně a zamávala katalogy ve vzduchu.

„Měla bys jet,“ prohlásila Beth a otevřela skříňku. „Ale mně se to teď fakt nehodí.“

„To říká žena, která právě oslavila svůj rozvod, nebo někdo, koho neznám, v těle Beth Mountbattenový?“

„Martinový,“ opravila ji Beth. „Jsem zase Beth Martinová.“ Otevřela sáčky s chipsy.

„Promiň,“ hlesla Heidi. „Ale no tak! Řecko!“ Zamávala jí před obličejem katalogem TUI Letní slunce s obrázkem azurového moře, zlatého písku a spokojené dvojice v letním oblečení, která se usmívala a držela se za ruce. „Pamatuješ na Korfu?“

Od té doby, co se Heidi zmínila o Řecku, Beth nedokázala myslet na nic jiného než na tenhle ostrov. Od nejlepší dovolené, jakou kdy zažila, uplynulo deset let. Užila si ji se vším všudy, jedla pitu plněnou gyrosem, snídala panáky ouza, tančila až do svítání a neměla žádné závazky… Jak jen byla v jednadvaceti bezstarostná. Tenkrát měla sny a celý svět čekal, až si je začne plnit.

Heidi si na otázku sama odpověděla. „Řádily jsme jako černá ruka, co?“

„Ty jsi řádila. Já jen trochu zlobila.“

„Vzpomeň si, co všechno jsme tenkrát prováděly… Nemáš z toho husinu?“ Heidi se zachvěla, když k ní Beth přistrčila misku křupek ze supermarketu. Beth kamarádku napjatě pozorovala, protože chtěla vědět, jestli se do chipsů s příchutí slaniny doopravdy pustí. Heidi ponořila prsty do misky…

„Na tý dovolený ses muchlovala s chlapem,“ připomněla jí Beth.

„Proboha!“ vyjekla Heidi a vytáhla prsty z misky rychleji, než klikají Adelini fanoušci, aby získali lístky na koncert. „Co mi to nabízíš?! V jednom sáčku je asi milion gramů tuku!“

„Tys je koupila,“ upozornila ji Beth.

„Pro tebe!“

„Super, takže já si můžu ucpat srdce milionem gramů tuku.“

„No, podle mě k tomu máš už našlápnuto.“

„Co? Je mi jednatřicet, jsem rozvedená a odsouzená jednou navštěvovat kočičí útulek? Tak to myslíš?“

„To jsem neřekla!“

„Nemuselas.“ Beth cítila, jak se jí do očí hrnou slzy. Co to je – opožděný šok z toho, že je single? Spoustu dní se cítila příšerně a lehce zoufale, ale teď byla jen smutná a… připadala si jako na vratkém visutém laně. Co si počne? Co ji čeká?

„Kašlu na to,“ oznámila Heidi. „Dej sem ty chipsy se slaninou.“ Nabrala si plnou hrst kulatých křupek a všechny najednou je nacpala do úst. „To je můj trest!“ prohlásila s plnou pusou a kousky chipsů mezi zuby. „A připomínka, že líbat chlapy je hnusný.“ Ještě chvíli chroupala a pak protáhla obličej, aby dala najevo, že jí to fakt nechutná. „Byl to pro mě zlomovej okamžik. Ani si nepamatuju, jak se jmenoval. Asi bych si to měla pamatovat. Jen si vzpomínám, že díky jeho ochablýmu jazyku jsem definitivně pochopila, co jsem zač.“

„Jmenoval se Derek a byl z Pontefractu,“ pronesla Beth nápomocně.

„Jak si to můžeš pamatovat?“ užasla Heidi, stále s drobky chipsů na rtech.

„Byl to poslední chlap, se kterým jsi něco měla.“ Beth se vydala s miskami křupek zpátky do obýváku. „Jako tvoje nejlepší kamarádka si takový věci musím pamatovat právě kvůli okamžikům, jako je tenhle.“

Heidi, která si jednou rukou tiskla k hrudníku štos katalogů, vykročila za ní a cestou prohodila: „Ty jsi tam měla taky chlapa! Toho dýdžeje! Jak jen se jmenoval? Byl to Řek… Hned si vzpomenu… Ehm, počkej, nejmenovali se všichni na Korfu Spiros?“

Beth položila misky na konferenční stolek a rozpačitě ...

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Jedna

Dvě

Tři