Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Elle Kennedy: Jedna noc s ním

Vydání první

Copyright © 2019. BAD APPLE by Elle Kennedy

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2363. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Bad Apple vydaného v roce 2019

Český překlad © 2020 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Cover Art © Damonza

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1382-5 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1383-2 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Elle Kennedy

Jedna noc s ním

1. kapitola

MAGGIE

„Setři si ten výraz, Magi. Takhle vyděsíš zákazníky.“

Odstrčím si zbloudilý pramen vlasů z čela a ohlédnu se na kolegyni. „Jaký výraz?“

„Výraz, který říká: ‚Za hodinu budu mít sex, tak mě nezdržuj.‘“ Trisha s pobaveným úsměvem otevře pod barem zásuvku s ledem a do skleněného džbánu, který drží, nasype dávku ledových kostek.

„Kruci, a to jsem si myslela, že mám excelentní pokerový výraz,“ odpovím se širokým úsměvem.

Trisha rozlije vodu s ledem do tří vysokých sklenic a postaví je na černý tác. „Neboj, brzy se s Tonym uvidíš.“

„Kdo je Tony?“ zeptá se Matthew, roztomilý blonďatý barman, který se k nám přikrade, v řezaných rysech tváře se mu zračí zvědavost.

Zpražím Trishu pohledem, který říká: Ještě slovo a zavraždím tě. O mém milostném životě nemusí mí kolegové nic vědět. Už tak mě štve, že o tom ví Trisha, ale jednou večer mě opila a vypáčila ze mě detaily.

K Matthewovi prohodím: „Nikdo. Trisha si jenom dělá legraci.“

„Fajn.“ Pokrčí rameny a zamíří na opačný konec baru.

„Čemu z ‚Nikomu to neříkej‘ jsi nerozuměla, Trisho?“ zeptám se podrážděně.

Brunetka pokrčí rameny. „Nechápu, o co jde. Vždyť kdo v životě nemá svého Tonyho? Sex bez závazků je v dnešní době běžnější než vztahy.“ Zakření se. „Ačkoli většina lidí ho má častěji než dvakrát za rok.“

Její výsměšnou poznámku přejdu bez komentáře. Trisha si mě ráda kvůli mé dohodě s Tonym dobírá, avšak tuším, že tak úplně nechápe, jak je pro mě náročné mít normální milostný život.

Volný čas pro mě neexistuje. Všechna odpoledne trávím dobrovolničením v centru pro mládež a po nocích roznáším pití v baru Olive Martini. Jediné dva volné večery v týdnu mi zabírají přednášky na vysoké. Všechny kluky, s kterými jsem dřív chodila, postupně otrávilo, že mě vídají jen jednou za měsíc.

Mám za sebou dost rozchodů.

Ne že by mě to nějak zničilo. Přece nebudu s mužem, který nemá uznání pro oddanost a pevnou pracovní morálku, ne? Vyrostla jsem v chudobě. Celý život dřu, abych přežila, a šetřila jsem, abych byla schopná zaplatit vysokou. Za několik krátkých měsíců získám titul ze sociální práce, odejdu z Olive a doufejme, že si najdu trvalou – placenou – práci v agentuře pro podporu dětí.

Takže právě teď vážně přítele nepotřebuju. Jakmile dokončím školu, tak ano, jistě, možná bych zase začala s někým vážně chodit, ale prozatím mi naprosto stačí, že mám v životě někoho jako Tony Burke.

Tony je spisovatel na cestách, jedenáct a půl měsíce v roce tráví toulkami po všemožných exotických koutech světa, o kterých následně píše. Do New Yorku se vrací dvakrát nebo třikrát ročně. Seznámila jsem se s ním, když se jednou takhle na chvíli vrátil domů a zašel si do Olive na drink. Okamžitě jsme si spolu rozuměli. Ještě ten večer jsme skončili v posteli a naše setkání se postupně stala vrcholem mého roku.

Tony přiletí do města, zavolá mi, máme sex. Pak se oba vrátíme ke svým rušným životům, sexuálně ukojení a emocionálně spokojení, aniž bychom plánovali se zas někdy vidět – dokud se Tony opět nevrátí do města.

Naposledy jsem se s ním viděla o svátcích, a jelikož je už květen, čekala jsem, že mi každým dnem zavolá. A zavolal mi přesně jako hodinky. Právě před třemi hodinami, s číslem hotelového pokoje a příslibem žhavého, stres ničícího sexu.

„Utahuj si ze mě, jak chceš, Trisho, ale obě víme, že jenom žárlíš,“ pronesu dobrosrdečně.

„To je fakt. Usekla bych si ruku, jenom abych měla vlastního Tonyho.“ Udělá grimasu. „Místo toho mám Loua.“

„Ale no tak, chovej se slušně. Lou líbá zem, po které kráčíš.“

„Jo, když se zrovna nedívá na fotbal. Prokaž si laskavost, Magi, a nikdy nechoď s mužem, který se radši bude dívat, jak se banda upocených goril honí za mičudou, než aby si povídal se svou přítelkyní.“

Zasměju se. Po pravdě myslím, že tahle nohatá bruneta má na víc než na Loua Gertze, trenéra vysokoškolského fotbalového týmu lomeno gaučového povaleče. Ale ať už má Trisha jen špatný vkus na muže, nebo je Lou odrazem mužů plavajících v bazénu nezadaných, milostný život mojí kamarádky mi jen potvrzuje, že vztahy jsou příliš velká přítěž.

„Vypadá to, že Tony má konkurenci,“ pípne Trisha.

Stočím pohled k zákazníkovi s panděrem, který na mě mává z opačného konce místnosti.

„Čeká na mě můj největší fanda,“ pronesu suše. „A mimochodem, slyšel tě, jak se chechtáš, když komentoval moje servírovací schopnosti.“

Trisha si odfrkne. „Prohlásil, že jsi baletka baru. O to uchechtnutí si říkal.“

„Mělas poslouchat dál. Pověděla jsem mu, že výcvik na servírku je velmi náročný a že jsem na to musela studovat čtyři roky.“

Zatímco se Trisha hihňá, projedu mužovu platební kartu terminálem a čekám, až mi přístroj vyplivne účet. Zastrčím účet, pero a mentolky do plastových desek a mrknu na hodinky.

Dvacet dva třicet. Bože, kdy tahle noc skončí? Obvykle mi směna u Olive nevadí. Tahle práce mi platí účty, dostávám skvělá dýška a nemůžu říct, že bych se snad nebavila. Zaměstnanci tu jsou jako jedna velká šťastná rodina a zákazníci jako zajímavé – a často naprosto šílené – nevlastní děti.

Dnes je však Tonyho noc, takže bez ohledu na to, jak zábavní mí zákazníci jsou, jediná zábava, o niž mám dnes večer zájem, je sex.

2. kapitola

BEN

Jestli zahlédnu dalšího kreténskýho fotografa, jak na mě čumí z křoví, zcvoknu se. Nebo hůř, přerazím někomu čelist.

Ta představa mě dokonce láká natolik, že mě začnou mravenčit dlaně. Nejsem ale hloupý. Moc dobře vím, jak zbytečné by bylo se do něj pustit. Paparazzi by po té historce hned skočili: Násilnická herecká hvězda zaútočila na nevinného fotografa! A pak by moje pověst schytala další ránu, můj agent a publicista by začali šílet a já bych se musel objevit v desítkách ranních talk show, kde bych musel fanouškům vysvětlovat, proč jsem někomu jednu vrazil.

Protože takhle to vždycky chodí. Rozhodnete se, že z vás bude herec, a můžete se rozloučit se svým soukromím. Je jedno, že půlka historek v bulváru jsou blbosti. Jakmile vyjdete z domu s rýmou, znamená to, že šňupete koks. Pokud si zajdete na oběd s kamarádem, jste gay. A jakmile odstrčíte fotografa z cesty, nedokážete ovládat vztek.

S tímhle svinstvem žiju už deset let, ale to neznamená, že se mi to musí líbit. A jsem zatraceně naštvaný, že mě ti supi vysledovali až na Manhattan. Kéž bych se na tohle vynucené volno rozhodl zajet spíš do Colorada nebo Montany. Někam do hor, kde by si musel tisk hodně máknout, aby mě mohl obtěžovat. Nutnost vyšplhat po útesu by odradila aspoň půlku těch vlezlých parchantů.

Můj agent ale trval na tom, že musím do New Yorku. „Jestli chceš odjet z Hollywoodu, tak fajn,“ prohlásil Stu. „Ale zůstaň na očích.“

Na očích je to poslední místo, kde bych chtěl být, ale přít se se Stuem je asi stejně efektivní jako hádat se s batoletem. Nakonec vás otráví natolik, že to vzdáte.

„Hele, nejsi –“

Okamžitě si stáhnu kšiltovku Yankees do čela, aby mi zastínila obličej, pak minu ženu ve středním věku, která se okamžitě zastavila a teď na mě zírá. Bez ohlédnutí vyrazím po Broadwayi a snažím se zmizet v davu návštěvníků pátečních večerních představení.

Je zatraceně k smíchu, že se tu takhle musím schovávat, ale kruci, potřebuju trochu klidu a ticha. Koupil jsem si střešní apartmá na Upper East Side a minulý týden se nastěhoval, ale nechá mě tisk na pokoji, abych si mohl všechno zařídit? Ani nápad. Dnem i nocí číhají před domem. Podplácejí uklízeče, aby pořídili moje fotky. Podplácejí i vrátné, aby je pustili dovnitř.

Nespal jsem sedm dní. Nemůžu vyjít z domu, aniž by mě hned zaplavili otázkami.

Byl jste s Gretchen tu noc, kdy zemřela?

Věděl Alan o vašem poměru?

Vydíral vás, a proto jste odjel z Los Angeles?

Tolik zatracených otázek. Už na ně nejsem zvědavý. A nikdy jsem na ně zvědavý nebyl.

A tak jsem zdrhl. Vyšel jsem z bytu s bandou papíků za patami, nastoupil do pronajatého BMW a někde v Queensu se mi podařilo ty supy setřást. Bavoráka jsem se zbavil na prvním parkovišti, na které jsem narazil, a teď jdu pěšky, za svým cílem, hledám první hotel, v kterém budou mít volnou dost velkou postel, abych se konečně mohl vyspat.

Spokojený, že jsem se zbavil všech fotografů v okruhu patnácti kilometrů, se zastavím před hotelem Lester. Blok odtud je dobrý půltucet luxusních hotelů, v žádném z nich se však ubytovat nechci. Lester je desetipatrová budova, zvenčí nenápadně šedá, a je to poslední místo na světě, kde by mě supi hledali.

Projdu otočnými dveřmi a prázdnou vstupní halou k recepci, za jejímž pultem postává hubený kluk v mizerně padnoucím modrém blejzru.

„Potřebuju pokoj,“ zamumlám a ze zadní kapsy vybledlých džín vytáhnu peněženku.

„Jednolůžák, nebo dvojlůžák?“

„Dvoj.“

„S kuchyňským koutem?“

„To je mi fakt buřt.“ Z peněženky vytáhnu paklík bankovek a hodím je na hrubý dubový pult.

„Fajn. Tak mi, prosím, tohle vyplňte.“

Naškrábu do formuláře, který mi podal, falešné jméno a adresu a vrátím ho recepčnímu.

Doklady vidět nechce, ani si nepřečte, co jsem napsal. Stěží mi věnuje pohled a podá mi klíč. Tenhle hotel je tak zastaralý, že ani nepoužívá zámky na kartu. Zadívám se na ten klíč, který visí na červeném plastovém kroužku. Nóbl.

O dvě minuty později vystoupím na třetím podlaží a nadechnu se vůně potpourri a citronového čističe.

Hotel nenabízí ubytování, na jaké jsem zvyklý, ale tentokrát je mi jedno, že je koberec pod mými černými botami vybledlý nebo že dveře lemující úzkou chodbu zoufale potřebují natřít.

Odemknu si pokoj číslo 312. Nerozsvítím, počkám, až se moje oči přizpůsobí tmě, a zamířím k dvojlůžku uprostřed místnosti. Zuju se. Triko a kožená bunda skončí na křesle. Džíny a boxerky na koberci.

Chci se jenom trochu vyspat. Bez telefonátů. Bez agentů, manažerů a publicistů. Bez reportérů nebo fotografů.

Jenom se. Sakra. Vyspat.

3. kapitola

MAGGIE

Beru to ulicí neobvykle lehkým krokem. Obvykle jsem po směně v Olive utahaná, zvlášť v pátek večer, ale jediná část mého těla, která mě právě teď bolí, je to místo mezi mýma nohama.

Budu mít sex.

Hurá!

Je mi jedno, jestli je to ubohost. No a co, že jediným zdrojem mého uspokojení jsou občasné noci s Tonym? Vztahy vyžadují příliš mnoho námahy, zatímco s Tonym jedinou námahu představuje rozepnutí jeho kalhot. Vztahy vás vyčerpávají – s Tonym jsem vyčerpaná jen po třetím nebo čtvrtém orgasmu.

A nikdy po mně nic nechce, nezabírá veškerý můj čas, ani se nechová, jako by být workoholik byl snad strašný zločin. Pracuje stejně tvrdě jako já, proto je z něj obzvlášť ideální muž, s kterým navázat románek.

Vyhnu se skupince puberťáků postávajících na chodníku a zamávám prodavači hot dogů, kterého míjím každý den cestou do práce. Můj byt se nachází jen několik bloků od baru, ale s Tonym tam nechodíme. Vždycky se sejdeme v hotelu, kde si užijeme noc plnou zábavy, a ráno se naše cesty rozdělí.

Další výhoda – žádná rozpačitá snídaně ráno poté.

O chvíli později už dojdu k hotelu Lester. Zamířím přímo k recepci a vyžádám si klíč od pokoje 312. Recepční, vytáhlý a znuděný kluk, monotónně odpoví, že pokoj už je zabraný.

„Já vím. Čeká mě,“ odpovím a tváře mi maličko zahoří. „Měl by tu být náhradní klíč. Maggie Reillyová? Chcete vidět moje doklady?“

„Ne.“ Kluk se otočí a zadívá se na desítky klíčů visících na zdi na háčcích a jeden z nich uchopí do dlouhých kostnatých prstů.

Poděkuju mu a vyrazím k výtahu. S Tonym jsme tady v hotelu Lester byli už předtím, takže cestu znám a pokoj najdu rychle. Ňadra mi ztěžknou, když zastrčím klíč do zámku. Bože, tohle potřebuju. Za několik týdnů mě čekají zkoušky, navíc se příští měsíc koná v baru turnaj v kulečníku, takže co nevidět budu mít práce nad hlavu.

Jestli si chci užít, tak dneska.

Vejdu do pokoje a okamžitě mě obklopí stíny. Zamrkám a počkám, až se moje oči přizpůsobí tmě, a snažím se pochopit, proč v místnosti vládne úplné ticho. Ne, počkat, ne úplné ticho. Nastražím uši. Z postele sem doléhá lehké oddechování.

„Tohle mi nedělej, Anthony,“ pokárám ho tiše, na stolek odložím kabelku a zamknu dveře. „Vídám tě třikrát ročně, měj aspoň tu slušnost a zůstaň vzhůru.“

Bez odpovědi.

Na tváři se mi pomalu rozlije úsměv. Udělám další krok. Nejradši bych rozsvítila a možná i dupla, abych Tonyho vzbudila, ale to by nebyla taková legrace, ne?

Místo toho si přetáhnu triko před hlavu. Rozepnu krajkovou podprsenku. Dopadne na koberec a hned za ní i krátká džínová sukně, mrňavé kalhotky a lodičky.

Zachvěju se, když mi nahou kůži ovane studený vzduch. Pořád s úsměvem na tváři přistoupím k posteli.

„No tak, Tony,“ zašeptám. „Vždyť jsi přiletěl jen z Aruby. Pásmovou nemoc mít nemůžeš.“

Odpoví mi zastřené mužské zasténání.

„Vida, on žije,“ dobírám si ho a uchopím roh květované přikrývky.

S tichým smíchem vlezu pod přikrývku a přitisknu se k Tonymu. Nejradši bych zasténala, když se moje nahá ňadra dotknou horké pevné mužské hrudi. Bradavky mi okamžitě ztvrdnou, ty pevné korálky se otřou o jemný poprašek chloupků na jeho nádherné hrudi.

Přehodím jednu nohu přes jeho svalnatá stehna a doufám, že ho horko z mého roztouženého rozkroku možná probere. Ani se však nehne. Místnost se stále topí ve tmě, a ačkoli stěží vidím jeho obličej, je zřejmé, že vážně hluboce spí.

„Už chápu,“ zabručím. Začíná mě štvát. „Fajn. Chceš, abych tě probrala z mrtvých? Co tohle?“

Položím mu ruku přímo na rozkrok. Maličko mě překvapí, když nenahmatám bavlněné boxerky. Odkdy spí Tony naostro?

Ne že by mi to vadilo.

Zatímco se mi žilami líným tempem šíří žár, přejedu ukazovákem po celé délce penisu. Stejně jako hruď ho má pevný a… větší? Ne, to určitě ne.

Přejedu mu prstem přes vrcholek. Ucítím na kůži vlhkost a usměju se, když tmu prořízne zasténání. Konečně. Stopa života.

Jeho obrovská erekce mi napovídá, že se brzy pustí do práce, a mám pravdu. Sotva ho stisknu v dlani, vzduchem proletí ruka a přitáhne si mě k sobě. Najednou jsem v jeho objetí, v ruce svírám penis a jeho rty vyhledají ve tmě ty moje.

Jeho polibek mi vezme dech z plic, zalapám do jeho horkých úst. Není lehounký ani něžný, je spalující, hladově mi proniká do úst jazykem a kousne mě do spodního rtu. Odkdy Tony takhle líbá?

A proč mě takhle nepolíbil už dřív?

Z intenzity jeho polibku pustím erekci z dlaně. Ztrácím se v těch nádherných pocitech, které v mém těle probouzí jeho ústa a jazyk. Končetiny se mi promění v želé. Mezi stehny cítím vlhko. Bradavky mám tak tuhé, až mě to skoro bolí.

Spaluje mě plamen žhavější než cokoli, co jsem doteď zažila. Zapraská, když mě znovu kousne do rtu. Zasyčí, když se dotkne mého ňadra.

A pak do mě vklouzne prstem a já jsem v naprostém šoku, když ucítím, jak ve mně narůstá orgasmus.

Kousnu se do spodního rtu, snažím se vyvrcholení zastavit. Děje se to příliš rychle, příliš brzy. Jak to?

Spala jsem s tímhle mužem už tolikrát, tak proč mi tělo zaplavuje tolik cizích pocitů?

Otevřu oči, doufám, že se na sebe ve tmě zadíváme. Možná mi to pak bude dávat smysl. Zamžourám, vyhledám ve tmě jeho obličej a uvažuju, proč mi jeho rysy připadají… mužnější.

Pohled se mi stočí níž a zastaví se na jeho paži – to je tetování? Kdy se nechal Tony tetovat?

A proč není opálený? Vždyť se právě vrátil z Aruby, takže by měl být –

„Co se děje, krásko?“ zašeptá ospalý hlas.

Nadskočím, jako by mnou projelo deset tisíc voltů.

Proč jeho hlas nepoznávám?

Zatímco mi hrdlem stoupá panika, zírám na tmavovlasou hlavu vedle sebe a v omráčeném mozku si zopakuju jeho otázku.

Co se děje? Jsem v posteli s cizím chlapem.

4. kapitola

BEN

S trhnutím se probudím, ze snu mě vytrhne ženský výkřik.

Panebože, to byl sen. S klidem si může podat ruku s tím, který jsem měl v deváté třídě, s tím vážně parádním snem, v kterém jsem se muchlal s dvojitými déčky Cindy Masonové. Tahle žádná dvojitá déčka nemá, spíš vážně parádní céčka a ženské tělo s více křivkami než bujné údolí. Horká ústa s hladovým jazykem. Těsnou vlhkou kundičku –

„Panebože, moc se omlouvám.“

Zděšený hlas mě naplno probudí. Rychle se vzpamatuju, rozhlédnu se a uvědomím si, že je to všechno skutečnost. V posteli se mnou leží nádherná zrzka, stejně nahá jako já – a tváří se naprosto vyděšeně.

„Co to –“ Několikrát zamrkám a konečně se přinutím rozsvítit lampu na nočním stolku.

Hotelový pokoj ozáří bledé žluté světlo. Otočím se k neznámé ženě vedle sebe. Má zelené oči, vážně krásné zelené oči, přestože teď jsou plné strachu. Tváře má stejně rudé jako vlasy, a když sjedu níž, všimnu si, že jí po velmi plných a velmi nahých prsou stoupá ruměnec.

Zrzka si všimne, že na ni zírám, znovu vyjekne a rychle si vytáhne přikrývku až k bradě, aby zakryla svou nahotu. Kvůli tomu, že si zabrala přikrývku, zůstanu však obnažený a povzdechnu si, když si všimnu, že mi ještě pořád stojí.

Co se to tu sakra děje? Netuším, kdo tahle kočka je, vím jenom, že je to už dlouho, co jsem naposledy viděl takhle svůdnou ženu. Spolu s těma uhrančivýma smaragdovýma očima a boží figurou má i vysoké lícní kosti, roztomilý nosík a smyslná ústa, jen maličko pokřivená. Líbí se mi to, tahle její drobná nedokonalost. Působí tak mnohem… skutečněji.

Kéž by si však setřela z obličeje ten výraz vyděšené srny. Proboha, přece nejsem sériový vrah. A ona je v mojí posteli, ne naopak.

„Moc se omlouvám,“ vyhrkne znovu a posune se k okraji postele, aniž by pustila přikrývku. „Jsem asi ve špatném pokoji.“

Otevřu pusu, abych odpověděl, ale z nevysvětlitelného důvodu mě schopnost mluvit opustí. Co mám vlastně sakra říct? V pohodě, díky, že ses mi postarala o stožár?

Zatímco se dívám, jak se zabalená v přikrývce hrabe z postele, můj zmatek ustoupí a vzroste ve mně podezření. Opravdu se ocitla ve špatném pokoji? Jasně, ten hubeňour dole v přízemí byl totálně neschopný a mohl zaměnit klíče, ale jaká existuje pravděpodobnost? Mnohem pravděpodobnější je… Kruci, že by byla od tisku? Že by mi schválně vlezla do pokoje a pokusila se mě svést v naději, že tím získá šťavnatou historku, kterou prodá bulváru?

Kruci.

Rychle se zakryju jedním z plochých polštářů a pak přimhouřím oči na zrzku, která pobíhá po pokoji a sbírá svoje oblečení.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

1. kapitola

2. kapitola

3. kapitola

4. kapitola