Upíří deníky

Vzkříšení

Ukážka z elektronickej knihy

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

L. J. Smith

Upíří deníky – Vzkříšení – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

1.

Milý deníčku,

minulou noc jsem měla děsivý sen.

Všechno bylo tak jako před několika málo hodinami. Byla jsem znovu v obřadním sále spolku Vitale a Ethan mě držel v zajetí, cítila jsem chlad jeho ostrého nože na svém hrdle. Stefan a Damon se na nás dívali s obezřetnými výrazy a napjatými těly a čekali na okamžik, kdy se jeden z nich bude moci vrhnout vpřed a zachránit mě. Ale věděla jsem, že bude příliš pozdě. Věděla jsem, že navzdory jejich nadlidské rychlosti mi Ethan podřízne hrdlo a já zemřu.

Ve Stefanových očích bylo tolik bolesti. Lámalo mi srdce, když jsem si představila, jak ho moje smrt raní. Hrozně mi vadilo, že umřu, aniž by se Stefan dozvěděl, že jsem si vybrala jeho a jenom jeho, že veškerá moje nerozhodnost je za námi.

Ethan si mě přitáhl ještě blíž, jeho paže na hrudi mi připadala pevná a nelítostná jako ocelový pás. Cítila jsem, jak se mi chladné ostří zakouslo do kůže.

Pak bez varování Ethan padl k zemi a za ním stála Meredith, vlasy jí spadaly v dlouhých kaskádách na záda a ve tváři měla divoký a odhodlaný výraz jako sama bohyně odplaty. Bojovou hůl měla stále ještě pozdviženou, jak se rozmáchla, aby Ethanovi proklála srdce smrtícím úderem.

Měl to být okamžik radosti a úlevy. Ve skutečném životě tomu tak bylo: byl to okamžik, kdy jsem pochopila, že budu žít, a padla jsem Stefanovi do náručí. Konečně pocit bezpečí.

Ale v tom snu Mereditina tvář zmizela v záblesku oslnivě bílého světla. Cítila jsem, že je mi stále větší zima, tělo mi mrzlo a city ustrnuly v mrazivém klidu. Moje lidskost mě opouštěla a cosi krutého, nepoddajného a… cizího… zaujímalo její místo.

V žáru boje jsem zapomněla, co mi řekl James: moji rodiče mě zaslíbili Strážkyním, měla jsem se stát jednou z nich. A nyní si pro mě přišly.

Hrůzou jsem se vzbudila.

Elena Gilbertová zaváhala, zdvihla pero nad stránku deníku a přemítala, jestli má psát dál. Pokud vtělí svůj největší strach do slov, stane se jaksi reálnější.

Rozhlédla se po svém kolejním pokoji, který se stal jejím novým domovem. Zatímco Elena spala, Bonnie a Meredith přišly a zase odešly. Bonnie měla na posteli shrnutou deku a její laptop byl pryč. Mereditina strana pokoje, která byla obvykle pečlivě uklizená, nyní naznačovala, nakolik vyčerpaná Meredith byla: zakrvácené oblečení, jež měla na sobě v boji s Ethanem a jeho upířími následovníky, zůstalo na podlaze. Zbraně měla na posteli odsunuté k jedné straně, jako kdyby se mezi ně schoulila ke spánku.

Elena si povzdechla. Meredith by možná pochopila, jak se teď cítí. Ona ví, co to je mít předem určený osud, zjistit, že vaše vlastní naděje a sny nakonec nic neznamenají.

Ale Meredith se svého osudu chopila a nyní pro ni není nic důležitějšího ani nic nemiluje víc než být lovkyní nestvůr, která chrání nevinné a stará se o jejich bezpečí.

Elena si ale nemyslela, že by ve svém osudu dokázala nalézt takové potěšení.

Nechci být Strážkyní, pokračovala nešťastně v psaní.Strážkyně mi zabily rodiče. Myslím, že tohle nikdy nedokážu překonat. Kdyby nebylo jich, moji obětaví rodiče by byli stále naživu a já bych se nemusela pořád bát o životy lidí, které mám ráda. Strážkyně věří jen v jednu věc: v Řád. Ne ve Spravedlnost, ne v Lásku.

Nikdy nechci být taková. Nikdy se nechci stát jednou z nich.

Ale mám na vybranou?V Jamesově podání to znělo, jako by bylo jisté, že se Strážkyní časem stanu – jako by to bylo nevyhnutelné. Síly se náhle projeví a já se proměním a budu připravená na další hrozné události, které pro mě osud uchystal.

Elena se poškrábala po tváři hřbetem dlaně. I po dlouhém spánku měla unavené a suché oči.

Ještě jsem o tom nikomu neřekla, pokračovala v psaní. Meredith a Damon vědí, že jsem po rozhovoru s Jamesem byla rozrušená, ale nevědí, co mi řekl. Minulou noc se toho stalo tolik, že jsem neměla možnost jim o tom povědět.

Musím si o tom promluvit se Stefanem. Vím, že pak se budu cítit líp.

Ale mám strach mu to říct.

Když jsme se se Stefanem rozešli, Damon mě přiměl pochopit, jaká volba přede mnou leží. Jedna cesta vede do světla a nese možnost, že budu normální holka, která bude žít téměř normální, téměř lidský život se Stefanem. Druhá je cesta noci, kdy naplno využiji své Síly, cesta dobrodružství a všech mámivých potěšení, která může nést temný život s Damonem.

Zvolila jsem si světlo, zvolila jsem si Stefana. Ale jestli je mým osudem stát se Strážkyní, můžu se vůbec vyhnout cestě temnoty a Síly? Stanu se někým, kdo dokáže dělat nemyslitelné věci – brát životy lidem tak milujícím a čistým, jako byli moji rodiče? Jak bych mohla být normální dívkou jako Strážkyně?

Elenu vytrhl z myšlenek zvuk klíče v zámku. Zavřela svůj deník vázaný v sametových deskách a honem ho zasunula pod matraci.

„Ahoj,“ pozdravila Meredith, když vešla do pokoje.

„Čau,“ odpověděla Elena a zašklebila se na ni. Její tmavovlasá kamarádka určitě nespala víc než pár hodin – když Elena šla spát, ona vyrazila se Stefanem a Damonem lovit upíry a vstala dřív, než se Elena probudila – ale vypadala odpočatě a vesele, šedé oči jí blýskaly v opálené, lehce zardělé tváři.

Elena silou vůle zaplašila svoji nervozitu a usmála se na ni.

„Tak cos dělala celý den, zachraňovala svět, ty superhrdinko?“ zeptala se jí Elena a legraci si dělala jenom zpola.

Meredith zdvihla jedno úhledné obočí. „Abych se přiznala,“ odpověděla, „právě jdu ze školní knihovny. Copak ty snad nemáš odevzdat žádné eseje?“

Eleně se rozšířily oči údivem. Při tom všem, co se tu dělo, ji ani nenapadlo přemýšlet o studijních povinnostech. Zatím ji přednášky bavily, na střední škole patřila k nejlepším studentkám, ale v poslední době ji zahltily ostatní stránky jejího života. Že by opravdu měla něco odevzdat?

A co na tom vlastně záleží? pomyslela si unaveně a sklíčeně. Pokud se mám stát Strážkyní, stejně je to jedno.

„Ale,“ ozvala se Meredith, která si zjevně mylně vyložila Elenino náhlé zamračení. Dotkla se jejího ramene chladnými štíhlými prsty. „Nedělej si s tím starosti, nakonec všecko zvládneš.“

Elena polkla a přikývla. „No jasně, já vím,“ přinutila se k úsměvu.

„Ale včera se nám se Stefanem a Damonem podařil i kus práce na záchraně světa,“ pokračovala téměř plaše Meredith. „Zabili jsme čtyři upíry v lese na okraji kampusu.“ Jemně zdvihla svoji bojovou hůl z postele a uchopila ji za vyhlazený střed. „A je to fakt dobrý pocit,“ dodala, „dělat to, k čemu jsem byla vycvičená, pro co jsem se narodila.“

Elena sebou trochu trhla, když to slyšela: Pro co jsem se narodila? Ale bylo tu něco, co musela Meredith říct a co včera nevyslovila. „Zachránilas i mě, děkuju ti,“ řekla prostě.

Mereditin pohled změkl. „Pro tebe cokoliv,“ snažila se odlehčit situaci. „Ještě tě budem potřebovat, víš?“ Otevřela úzké černé pouzdro na bojovou hůl a uložila ji dovnitř. „Mám sraz se Stefanem a s Mattem v knihovně, chceme zjistit, jestli dokážeme dostat těla z tajného sálu spolku. Bonnie tvrdí, že její zaříkání moc dlouho nevydrží, a teď, když už je tma, se těch těl můžeme zbavit.“

Elena ucítila bodnutí úzkosti. „A co když se ostatní upíři vrátili?“ zeptala se. „Matt přece říkal, že by tam mohly být i další vchody.“

Meredith pokrčila rameny. „Proto si beru svoji hůl,“ odpověděla. „Moc Ethanových upírů už nezbylo a většinou jsou dost čerství, dokážeme je se Stefanem zvládnout.“

„Damon s vámi nejde?“ zeptala se Elena a vylezla z postele.

„Myslela jsem, že jste se se Stefanem k sobě vrátili,“ poznamenala Meredith a upřela na Elenu pátravý pohled.

„To ano,“ odpověděla Elena a cítila, jak se červená. „Alespoň myslím. Snažím se… neudělat nic, co by to zase pokazilo. Jsme s Damonem přátelé. Doufám. Jenom jsem měla dojem, žes říkala, že Damon s vámi předtím byl, když jste lovili upíry.“

Meredith se uvolnila. „Ano, byl s námi,“ potvrdila smutně. „Užíval si boj, ale jak noc ubíhala, začínal být čím dál tišší. Vypadal trochu…,“ zaváhala „…asi trochu unavený, nebo co.“ Meredith pokrčila rameny a už lehčím tónem dodala: „Znáš Damona, zapojí se jenom tak, jak sám chce.“

Elena sáhla pro bundu a prohlásila: „Jdu s tebou.“ Chtěla vidět Stefana, setkat se s ním bez Damona. Pokud se chce pokusit o tu cestu ve světle a se Stefanem – ať už bude Strážkyní, nebo ne –, pak musí svoje tajemství také vynést na světlo a nesmí před Stefanem nic skrývat.

Když Elena a Meredith došly do knihovny, Stefan a Matt už tam byli a čekali ve skoro prázdné místnosti označené jako Kancelář pro výzkum. Stefan se podíval Eleně do očí s malým vážným úsměvem a ona se najednou cítila téměř plaše. V minulých týdnech si toho kvůli ní dost vytrpěl a tak málo se viděli, že měla skoro pocit, jako kdyby mezi nimi začínal nový vztah.

Vedle něho stál Matt a vypadal příšerně. Byl bledý a vyčerpaný, měl zachmuřenou tvář a v jedné ruce svíral velikou baterku. Pohled měl zasmušilý a uštvaný. Zatímco ostatní pokládali smrt nových upírů za vítězství, Matt v nich pořád viděl bývalé přátele. Ethana obdivoval, když si ještě myslel, že je to člověk. Elena mu stiskla paži, aby ho tiše podpořila. Byl celý napjatý, ale přisunul se k ní trochu blíž.

„Tak pojďme dolů,“ vyzvala je Meredith. Pomohla Stefanovi srolovat kobereček uprostřed místnosti, čímž odkryli padací dveře, které byly pořád ještě pokryté bylinkami, jak Bonnie předchozí noc prováděla ochranná zaříkání. Přesto dveře zvedli snadno. Zaklínadlo zřejmě už vyprchalo.

Zatímco ostatní pomalu sestupovali po schodech, Elena se zvědavě rozhlížela kolem. Předešlé noci měli takový strach, jestli se jim podaří zachránit Stefana, že si okolí moc nevšímala. První část schodiště byla celkem prostá, bylo dřevěné a poněkud vratké a vedlo do nižšího patra, kde se nalézaly dlouhé police s knihami.

„To je archiv knihovny,“ zamumlala Meredith. „Dobrá kamufláž.“

Další část schodiště byla podobná, ale když Elena stoupla na první schod, nechvěl se pod její váhou tak jako předešlé schody. Zábradlí bylo hladší, a když došli na dolní podestu, rozprostírala se před nimi do tmy oběma směry dlouhá prázdná chodba. Bylo tu chladněji, a když se pod schody na chvilku zastavili, Elena se zachvěla. Jakmile vyrazili po třetím schodišti dolů, impulzivně se chytila Stefana za ruku. Nepodíval se na ni, jeho pohled se soustředil na schody před nimi, ale po chvíli jí sevřel prsty. Elenu při jeho dotyku opustilo napětí. Všechno bude zase v pořádku, pomyslela si.

Třetí schodiště bylo pevné a vyrobené z jakéhosi tvrdého tmavého dřeva, které se lesklo ve slabém světle baterky. Zábradlí bylo vyřezávané: Elena viděla hlavu hada, dlouhé štíhlé tělo lišky v rychlém běhu i další tvary, které na první pohled nerozpoznala.

Když dorazili na konec posledního schodiště, uviděli před sebou umně vyřezávané dvoukřídlé dveře, jež vedly do sálu spolku Vitale. Řezby zpodobňovaly stejné motivy, jaké zahlédli na schodišti: běžící zvířata, svinuté hady, zakroucené mystické symboly. Ve středu každého křídla bylo veliké stylizované V.

Dveře byly zavřené na řetěz tak, jak je zanechali. Tou rukou, kterou nedržel Elenu, Stefan sundal řetěz a položil ho vedle dveří na podlahu s hlasitým zazvoněním. Meredith doširoka otevřela dveře.

Uvítal je silný zápach krve. Z té místnosti byla cítit smrt.

Matt pevně svíral baterku a svítil, zatímco Meredith hledala vypínač. Konečně světlo zaplavilo scénu před nimi: oltář v přední části sálu ležel převrácený na bok, mísa krve byla rozbitá kousek od něho. Vyhořelé louče po sobě zanechaly dlouhé stopy mastného černého dýmu na zdech. Těla upírů spočívala ochable v kalužinách napůl zaschlé lepivé krve, hrdla měla roztrhaná Damonovými či Stefanovými tesáky a hrudě prokláté Mereditinou holí. Elena nervózně pohlédla do Mattovy pobledlé tváře. On tu během boje nebyl a neviděl ten masakr. On tyhle lidi znal a pamatoval si tuhle místnost, jak byla nazdobená k oslavě.

Matt těkal očima po sálu a nahlas polkl. Po chvíli se zamračil a zeptal se tichým hlasem: „Kde je Ethan?“

Elena pohlédla na místo před oltářem, kde jí vůdce spolku Vitale držel nůž na hrdle. Na to místo, kde ho Meredith zabila svojí bojovou holí. Meredith vydala tichý nevěřícný zvuk.

Podlaha se černala Ethanovou krví, ale jeho tělo nebylo nikde vidět.

2.

Horká krev kořeněná touhou plnila Damonovi ústa a rozpalovala jeho smysly. Hladil dívce jemné zlaté vlasy a ústa tiskl pevně k jejímu sametovému hrdlu. Cítil, jak jí pod kůží s každým úderem srdce kolotá krev. Sál její životní sílu hltavými nenasytnými doušky.

Proč s tímhle vlastně přestal?

Samozřejmě věděl proč: kvůli Eleně. V minulém roce dělal všechno kvůli Eleně.

Jistěže stále ještě občas využíval své Síly, aby se někomu vlichotil do přízně. Ale dělal to s nepříjemným pocitem, že Elena by s tím nesouhlasila, pronásledovaly ho její modré oči s vážným a vědoucím výrazem, které ho posuzují a shledávají nedostatečným. Není pro ni dost dobrý, ve srovnání s jeho veverkožravým mladším bratrem.

A když už to vypadalo, že se Stefan a Elena nadobro rozešli, že by to nakonec mohl být on, kdo získá tuhle zlatovlasou princeznu, přestal pít čerstvou krev. Místo toho se krmil studenou krví mdlé chuti od nemocničních dárců. Dokonce vyzkoušel i tu nechutnou zvířecí krev, kterou se živí jeho bratr. Damonovi se při té vzpomínce málem obrátil žaludek a znovu si dopřál hluboký osvěžující doušek výtečné dívčiny krve.

Tohle je pravý život upíra: musí se krmit životní silou, lidskou životní silou, aby jeho vlastní nadpřirozený život mohl pokračovat. Cokoliv jiného – mrtvá krev v nemocničních vacích nebo krev zvířat – z něho udělá pouhý stín sebe sama, jeho Síly se začnou vytrácet.

Damon už na to nikdy nezapomene. Ztratil sám sebe, ale teď se zase našel.

Dívka v jeho náručí se zavrtěla a unikl jí tichý tázavý vzdech. Vyslal k ní uklidňující vlnu Sil, takže se opět stala povolnou a vláčnou. Jak se jenom jmenuje? Tonya? Tabby? Tally? To je jedno, neublíží jí. Ne trvale. Nikdy neublížil nikomu, od koho se krmil – ne moc, ne když byl při smyslech. Ta dívka odejde z lesa, vrátí se na svoji kolej a neodnese si nic horšího než lehký pocit závrati a neurčitou vzpomínku na to, jak strávila večer rozhovorem s fascinujícím mužem, jehož tvář si nedokáže přesně vybavit.

Bude v pořádku.

A co, jestli si ji vybral podle dlouhých zlatých vlasů, modrých očí a sametové pleti, protože mu připomíná Elenu? Do toho nikomu nic není.

Nakonec ji pustil a jemně ji přidržel, když se zapotácela. Byla lahodná – sice to nebylo nic jako Elenina krev, ani vzdáleně nebyla tak výživná a omamná – ale vypít nyní ještě víc by nebylo moudré.

Rozhodně to byla krásná dívka. Něžně jí upravil vlasy na ramenou tak, aby skryly stopy na jejím hrdle, a ona na něj zamrkala velikýma omámenýma očima.

Tedy, ty oči, to není ono – měly by být tmavší, jako čirý lápis lazuli, a olemované hustými řasami. A ty vlasy, když se teď dívá zblízka, jsou evidentně odbarvené.

Dívka se na něj usmála váhavým, nejistým úsměvem.

„Radši by ses měla vrátit na pokoj,“ poradil jí Damon. Doprovodil ta slova vlnou Sil a pokračoval. „Později si nebudeš pamatovat, žes mě potkala. Nebudeš vědět, co se stalo.“

„Měla bych se radši vrátit,“ zopakovala. Ani ten hlas neměl správnou barvu, správný tón, bylo to prostě špatně. Tvář se jí rozzářila. „Můj přítel na mě čeká,“ dodala.

Damon cítil, jak se v něm cosi zlomilo. Ve zlomku sekundy přitáhl dívku drsně opět k sobě. Beze vší něhy a jemnosti se jí vrhl na hrdlo a zuřivě chlemtal výživnou horkou krev. Uvědomil si, že ji trestá a že ho to těší.

Nyní, když už nebyla pod vlivem jeho kouzla, vřískala a prala se s ním, bila ho do zad pěstmi. Damon ji přidržel jednou rukou a obratně zasouval tesáky dovnitř a ven, aby rozšířil ránu a mohl pít rychleji a více. Její údery slábly a nakonec mu omdlela v náručí.

Když úplně ochabla, pustil ji a ona přistála s těžkým žuchnutím na lesní půdě.

Na okamžik se zahleděl do temných lesů kolem a naslouchal monotónnímu cvrkání cvrčků. Dívka ležela nehybně u jeho nohou. Přestože nepotřeboval dýchat už asi pět stovek let, lapal po dechu, jako by se o něho pokoušela závrať.

Dotkl se svých rtů a uviděl, že má dlaň šarlatově rudou a odkapává z ní krev. Bylo to už dlouho, co se naposledy takhle přestal ovládat. Pravděpodobně nějaká ta stovka let. Hleděl na tělo zhroucené u jeho nohou. Dívka nyní vypadala tak drobná, tvář měla pokojnou a tmavé řasy výrazně kontrastovaly s její bledou tváří.

Damon si nebyl jistý, jestli je živá, nebo mrtvá. Uvědomil si, že to ani nechce vědět.

Ustoupil od dívky několik kroků s pocitem podivné nejistoty a pak se obrátil a utíkal, rychle a tiše temnotou nočních lesů, kdy slyšel jen tlukot vlastního srdce.

Damon si vždycky dělal, co chtěl. Cítit se špatně kvůli tomu, co bylo pro něho jako pro upíra přirozené, to je pro někoho jako Stefan. Přesto, jak utíkal pryč lesem, jakýsi nezvyklý pocit mu svíral útroby, jakýsi pocit, který víc než jen trochu připomínal pocit viny.

„Ale vy jste tvrdili, že Ethan je mrtvý,“ divila se Bonnie. Cítila, jak sebou Meredith vedle ní škubla, a radši se kousla do jazyka. Samozřejmě, že Meredith bude citlivě reagovat na Ethanovo případné přežití; to ona ho zabila, nebo si alespoň myslela, že ho zabila. Meredith se tvářila nepřístupně, její tvář neprozrazovala zhola nic.

„Měla jsem mu useknout hlavu, abychom měli jistotu,“ prohlásila Meredith, jezdila baterkou sem a tam a ozařovala kamenné stěny tunelu. Bonnie sama pro sebe přikývla a uvědomila si to, co měla už předem odhadnout – Meredith zuří.

Meredith zavolala, že Ethan zmizel, právě když si Bonnie se Zanderem dopřávali pozdní večeři v menze. Bylo to krásné, pohodové rande: hamburgery a cola a Zander, který pod stolem něžně stiskl její drobné chodidlo mezi svá veliká, zatímco jí potajmu kradl hranolky.

A teď byli se Zanderem tady a hledali s Mattem a Meredith upíry v tajných podzemních tunelech pod kampusem. Stefan a Elena dělali to samé nahoře v lesích kolem kampusu. To není zrovna moc romantické rande, pomyslela si Bonnie a rezignovaně pokrčila rameny. Ale říká se, že páry mají mít společné koníčky.

Matt kráčel vedle Meredith se zasmušilou odhodlaností. Čelist měl zaťatou a oči upíral přímo vpřed do dlouhého temného tunelu. Bonnii ho bylo líto. Všechno napětí, které cítili ostatní, musí být pro něho tisíckrát horší.

„Vnímáš nás, Matte?“ zeptala se ho Meredith, která zjevně četla Bonnii myšlenky.

Matt si povzdechl a promnul si jednou rukou krk, jako by měl ztuhlé šíjové svaly. „Jasně, vnímám,“ zamručel se a nadechl se. „Jenomže…“ Hlas se mu zlomil a musel začít znovu. „Jenomže některým z nich bychom možná mohli pomoct, víte? Stefan by je mohl naučit, jak být upírem, který nezraňuje lidi. Dokonce i Damon se změnil, ne? A Chloe…“ Ve tváři se mu střídaly emoce. „Nikdo z nich si tohle nezasloužil. Nevěděli, k čemu to povede.“

„To je pravda,“ souhlasila Meredith a dotkla se Mattovy paže, „netušili, co se stane.“

Bonnie věděla, že se Matt přátelil s druhačkou Chloe, ale teprve teď začínala chápat, že k ní cítil mnohem víc. Bylo hrozné si představit, že by Meredith možná musela proklát holí někoho, koho Matt právě začínal milovat – a ještě horší přijmout, že by to bylo správné rozhodnutí.

Zander měl v očích něžný výraz a Bonnie si uvědomila, že myslí na to samé. Vzal ji za ruku, stiskl jí prsty a Bonnie se k němu přivinula blíž.

Ale když prošli zšeřelou zákrutou tunelu, Zander náhle Bonnii pustil a stoupl si před ni, zatímco Meredith zdvihla hůl. Bonnie neviděla ty dvě postavy propletené u zdi, dokud se od sebe neodtrhly. Ne, nejsou propletení jako milenci, uvědomila si, ale jako upír a jeho oběť. Matt ztuhl, zíral na ně a unikl mu bezděčný výkřik překvapení. Ozvalo se zavrčení a ve tmě se zaleskly bílé špičáky, když upírka – dívka drobná stejně jako Bonnie – odstrčila svoji oběť. Chlapec se jí zhroutil u nohou.

Bonnie obešla Zandera a bedlivě sledovala upírku, která se nyní opírala o zeď. Bezděčně sebou škubla, když na ni upírka upřela pohled – v očích měla divoký, nezkrotný výraz – ale pokračovala v chůzi tak dlouho, až si mohla kleknout vedle pokousaného a zkontrolovat mu pulz. Měl ho pravidelný, ale ošklivě krvácel, takže sundala bundu a přitiskla mu ji na hrdlo, aby zmírnila ztrátu krve. Třásly se jí ruce, musela je silou vůle zklidnit a udělat, co bylo zapotřebí. Viděla, jak se mladému muži oči za zavřenými víčky pohybují sem a tam, jako kdyby měl zlé sny, ale zůstával dál v bezvědomí.

Ta dívka – upírka, opravila se Bonnie – nyní pozorovala Meredith a celé tělo se jí napjalo, aby mohla utéct nebo bojovat. Když Meredith pokročila vpřed a zablokovala jí cestu pryč, upírka se přikrčila. Meredith zdvihla hůl výš a namířila ji na střed upírčiny hrudi.

„Počkej,“ řekla dívka chraptivě a vztáhla ruce. Podívala se za Meredith a zřejmě si teprve nyní všimla Matta. „Matte, pomoz mi, prosím tě,“ oslovila ho. Hleděla na něho upřeně a se zjevným soustředěním a Bonnie si uvědomila, že se pokouší na něj zapůsobit Silami, aby ji poslechl. Ale nefungovalo to, ještě zřejmě nebyla dost silná, a po chvíli se jí oči obrátily v sloup a ona se zdrceně opřela o zeď.

„Beth, chceme ti dát šanci,“ řekl jí Matt. „Víš, co se stalo s Ethanem?“

Dívka rozhodně zavrtěla hlavou, až se jí vlasy rozlétly kolem hlavy. Očima přejížděla mezi Meredith a tunelem za sebou, pomalu se stahovala stranou. Meredith se k ní blížila a přitiskla jí bojovou hůl na prsa.

„Nemůžeme ji prostě zabít,“ prohlásil Matt zoufalým tónem. „Ne, dokud existuje ještě jiná možnost.“ Meredith si nevěřícně odfrkla a přikročila ještě o kousek blíž k upírce – Beth, jak ji Matt oslovil – která na ni vycenila zuby v tichém zavrčení.

„Počkej chvilku,“ ozval se Zander a překročil Bethinu bezvládnou oběť. Než si Bonnie stihla uvědomit, co se vlastně děje, Zander odtáhl Beth od Meredith a přitiskl ji na zeď tunelu.

„Hej!“ ozvala se Meredith rozhořčeně a pak se zmateně zamračila. Zander s klidnou a vážnou tváří upřeně hleděl Beth do očí. Ona mu pohled oplácela, neklidně těkající oči se ustálily a ztěžka dýchala.

„Víš, kde je Ethan?“ zeptal se jí Zander tichým, klidným hlasem a Bonnie měla dojem, že mezi nimi došlo k jakémusi neviditelnému výboji Sil.

Během okamžiku se z Bethiny tváře vytratil všechen výraz. „Ukrývá se v bezpečném domě na konci tunelů,“ odpověděla napůl ospalým hlasem.

„Jsou tam s ním další upíři?“ vyptával se Zander dál a stále jí upřeně hleděl do očí.

„Ano,“ přitakala. „Všichni tam zůstanou až do rovnodennosti, kdy se všechny Ethanovy naděje naplní.“

Dva dny, pomyslela si Bonnie. Ostatní jí vyprávěli, že se Ethan chystá vzkřísit Klause, jednoho z Prvorozených upírů. Při té myšlence se zachvěla. Klaus byl děsivý, jeden z nejděsivějších tvorů, které kdy viděla. Ale můžou to opravdu dokázat? Ethan přece nezískal Damonovu a Stefanovu krev a bez ní nemůže provést vzkříšení. Nebo ano?

„Zeptej se na jejich obranu,“ tiše se přidala Meredith.

„Jsou tam dobře chránění?“ zeptal se Zander.

Beth prudce přikývla, jako kdyby nějaký neviditelný loutkář zatáhl za provázek. „Nikdo se k němu nemůže dostat,“ odpověděla stále stejným monotónním hlasem. „Je ukrytý a každý z nás by položil život na jeho obranu.“

Meredith přikývla a zjevně si rozmýšlela, jak formulovat další otázku, ale vtom se do toho vložil Matt. „Můžeme ji zachránit?“ zeptal se a bolest v jeho hlase Bonnií až škubla. „Možná kdyby nebyla tak hladová…“

Zander se soustředil na Beth ještě silněji a Bonnie znovu ucítila, jak z něho sálají Síly. „Přeješ si ubližovat lidem, Beth?“ zeptal se tiše.

Beth se zasmála temným, hlubokým hlasem, přestože její tvář zůstávala stále bez výrazu. Ten smích byla první emoce, kterou projevila od chvíle, kdy ji Zander přiměl mluvit pravdu. „Nechci ubližovat – chci zabíjet,“ odpověděla pobaveným tónem. „Nikdy jsem se necítila tolik živá.“

Zander ustoupil s elegancí šelmy. Ve stejný okamžik Meredith hladkým pohybem proklála Beth srdce svou holí.

Ozval se hrozný zvuk, jak se dřevo dralo masem, a pak Beth bez hlesu padla na zem. Ticho přerušilo jen Mattovo překvapené zalapání po dechu. Bonnii u nohou se pohnula Bethina oběť. Chlapec pootočil hlavu. Bonnie ho automaticky pohladila rukou, kterou netiskla bundu na jeho ránu. „Budeš v pořádku,“ uklidňovala ho.

Meredith se obrátila k Mattovi. „Musela jsem,“ řekla jen.

Matt sklopil hlavu a ramena mu poklesla. „Já vím,“ odpověděl. „Věř mi, že to chápu, jenom…,“ přešlápl z nohy na nohu, „bývala to tak milá holka, než se jí tohle přihodilo.“

„Je mi to líto,“ prohlásila Meredith tiše a Matt přikývl s pohledem stále upřeným do země. Pak se Meredith obrátila k Zanderovi. „Co to bylo?“ zeptala se. „Jak jsi ji přiměl mluvit?“

Zander se trochu začervenal. „No, ehm,“ pokrčil sebevědomě rameny, „někteří z Prvorozených vlkodlaků tohle umí, pokud tu dovednost trénují. Umíme donutit lidi, aby mluvili pravdu. Nefunguje to na každého, ale měl jsem dojem, že to stojí za pokus.“

Bonnie k němu ironicky vzhlédla. „Tak tohle jsi mi neřekl,“ poznamenala.

Zander si k ní přiklekl a pohlédl na ni přes tělo raněného chlapce velikýma upřímnýma očima. „Promiň,“ podotkl. „Vážně mě nenapadlo o tom mluvit. Je to jenom jedna z těch podivných věcí, které dokážeme.“

Vypadalo to, že krvácení chlapce se zpomaluje, a Bonnie se posadila na paty. Zander zdvihl obočí a Bonnie se na něho usmála. Na to, co jsou ty ostatní „podivné věci“, asi bude muset ještě přijít, odhadovala.

„Zdá se, že tohle bude hodně užitečná dovednost,“ poznamenala a Zander se na ni radostně zakřenil.

Meredith si odkašlala. Stále pozorovala Matta soucitným pohledem, ale hlas měla rozhodný: „Musíme co nejdřív všechny svolat dohromady. Pokud se Ethan pořád pokouší vzkřísit Klause, potřebujeme teď hned nějaký plán.“

Klaus. Kamenná podlaha tunelu pod jejíma nohama najednou připadala Bonnii velmi studená. Klaus představuje temnotu, násilí a strach. Tehdy ve Fell’s Church ho porazili jen s nadpřirozenou pomocí, kdy ho odnesli duchové padlých vojáků. Tohle už znovu nedokážou zopakovat. Co by mohli v takové situaci podniknout? Bonnie se na okamžik zmocnila závrať. Živě viděla, jak se pod nimi vzmáhá temnota, hustá a dusivá, dychtivá je pohltit. Přichází něco velmi zlého.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

1.

2.

Ukázka z následujícího dílu:

Tipy pro Vás a Vaši čtečku: