Dóóóst dobrý mejdlo

Ukážka z elektronickej knihy

Vyšlo také v tištěné verzi

www.fragment.cz

Karen McCombieová

Dóóóst dobrý mejdlo – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Dóóóst dobrý mejdlo

Kousla jsem se do rtu a koutkem oka si Kyru zkoumavě prohlížela. Tvářila se načuřeně, určitě ji zklamalo, že neskáču nadšením jako ona. Jo, možná bych se měla snažit o větší vstřícnost. Koneckonců, zvířata měla doopravdy ráda – to bylo jasný už z toho, jak se při pouhým pohledu na naši cirkusovou menažérii změnila z namyšlenýho cynika v rozněžnělou naivku. Kdoví, třeba roztajou i její rodiče, jakmile uvidí ty kulatý kotěcí očička a pidifousky. A možná že Kyře jenom prospěje, když se bude mít o koho starat a koho rozmazlovat.

„Jo, mimochodem,“ zajímala jsem se, zatímco jsem v kapse sáčka hledala jízdenku, „je Mušu holka, nebo kluk?“

„Jé… Vlastně nevím. Claiřina sestřenice mi to říkala, ale nějak mi to vypadlo z hlavy. Na tom snad tolik nesejde, nebo jo?“

Hmmmm. Takže jsem zase nevěděla, jestli ta Kyřina akce Kotě přece jen není špatný nápad.

Kyru mám moc ráda (dokonce i když mě zrovna štve). Ale teď jsem si dělala hrozný starosti, že šance na její přeměnu v zodpovědnýho a obětavýho chovatele koček je zhruba stejně velká, jako že naším novým školníkem se stane zrovna Brad Pitt…

E-knihy v edici:

Dóóóst dobrá rodinka

Dóóóst dobrý rande

Dóóóst dobrá ségra

Dóóóst dobrý kámoši

Dóóóst dobrý úlety

Dóóóst dobrý šoky

Dóóóst dobrý mejdlo

Dóóóst dobrej vopruz

Dóóóst dobrá schíza

Dóóóst dobrý lovestory

Dóóóst dobrý zmatky

Dóóóst dobrej stresík

Dóóóst dobrá partička

Dóóóst dobrej hepáč

Dóóóst dobrý Vánoce

Karen McCombieová

Dóóóst dobrý mejdlo

Poprvé vydalo nakladatelství Scholastic Ltd, 2002

Copyright © Karen McCombieová, 2002

ISBN 0 439 99362 8 (Scholastic Ltd)

Z anglického originálu Parties, Predicaments and Undercover Pets přeložila Petra Klůfová.

Obálka Luděk Bárta

Jazykovou úpravu provedl Štěpán Kovařík.

Jazykovou korekturu provedl Boris Lehečka.

Odpovědná redaktorka Alena Špačková

Vydalo Nakladatelství FRAGMENT, Pujmanové 1221/4, Praha 4, jako svou 919. publikaci.

1. vydání, 2004

Epub konverzi provedlo Nakladatelství FRAGMENT, s.r.o.

České vydání © Fragment, 2004

Translation © Petra Klůfová, 2004

Text © Karen McCombieová, 2002

Cover © Luděk Bárta, 2004

Epub konverze © Nakladatelství FRAGMENT, s.r.o., 2014

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

e-mail: fragment@fragment.cz

http://www.fragment.cz

ISBN tištěné verze 80-7200-945-1 (1. vydání, 2004)

ISBN e-knihy 978-80-253-2263-5 (1. zveřejnění, 2014)

Obsah

Předmluva

1. Kyra a umění nudy

2. Křik a rvačka a k tomu párky

3. Hup! Dva, tři… Vrrrr…

4. Feargal Ftipný

5. Když v břiše kručí a v saku to přede

6. Smradlavý zelí a mučení pohledem

7. Péče o kočku: 1. lekce – Jak ji udržet naživu

8. Modrá prdelka, zrudlý tváře

9. Pravý opak zábavy

10. Tenisky… kraťasy… a navrch kotě…

11. Mimozemšťani (zvířecí) útočí!

12. Capky ťapky minitlapky…

13. Hele, všechno je jednou poprvé (Ach jo!)

14. Kyřin (dočasný) dárek…

15. Pajdulka a Smrkulka

16. Hurá! Svět je prima!

17. Stávka zvířat

18. Blikej, blikej, žárovičko…

19. Co myslíš, bavím se, nebo ne?

20. Babiččino rozespalý překvapení…

21. Psí pusinky a skororande…

Předmluva

Milá maminko,

víš ty co? Moc bych si přála, abys mohla vidět naše zvířata – všichni ti mazlíci jsou tak roztomilí! Tedy, asi až na pakobylky, na těch těžko najdeš něco roztomilýho! Pokud ovšem nejsi Tor,* to se rozumí.

A dnes měl u nás doma vystoupení Mazlíkovský cirkus. Uspořádala ho babička, která vyhlásila Den velkého psího koupání. Měla k tomu dobrý důvod – Rolf a Winslet poslední dobou fakt vypadali kapku umolousaně. (Čím to, že kočky nejsou cítit… skoro po ničem, zatímco psi jako by nedokázali dát ani ránu bez kolínský značky Starýpsížrádlo nebo Hodnědlouhonepranýponožky?)

Zkrátka, Rolf byl z koupání i okolního zmatku blahem bez sebe, cákal se ve vaně a chňapal po štiplavých mýdlových bublinách a já s Torem jsme se snažili neutonout v přílivu, co se k nám každou chvíli vyvalil. Pak přišla řada na Winslet, akorát že nepřišla, protože sotva svým šikovným čumáčkem zavětřila vůni psího šamponu, hned jí svitlo, že páníčci pro ni plánujou ponížení v podobě promočenýho kožichu. Po půl hodině usilovnýho prohledávání sídla rodu Loveových jsme ji konečně vyvlekli z jednoho šatníku (prozradil ji Colin, protože významně očuchával dveře) a vrazili ji do vany, kde zůstala stát vzteky ztuhlá jako socha a naschvál odmítala vzít na vědomí, že Jabla jí na zádech z napěněných chlupů modeluje účes `a la Mohykán.

Kočky z toho měly báječnou psinu, na střídačku se poflakovaly před koupelnou a registrovaly momentální stav psího ponížení. Rolfovi bylo nějaký ponížení fuk – nejspíš ani netušil, že vůbec proběhlo – a právě teď si mokře pobíhá zahradou a blaženě kýchá nosem plným šamponu. Zato Winslet moc dobře věděla, že kočky jí strouhají mrkvičku, a nakonec se Colinovi a Frankiemu rozzuřeně pomstila, když se oklepala těsně vedle nich a ohodila je parádní sprchou.

Přiznávám, že tyhle roztomilůstky o našich roztomiláčcích ti mají vylepšit náladu… než ti povím o tom průšvihu, co jsem do něj nedávno spadla. Oprava: o průšvihu, do kterýho mě dostala jedna z mých takzvaných nejlepších kámošek. A tou kámoškou je shodou okolností právě Kyra Daviesová.

Ale koukám, že tě to nijak zvlášť neudivuje…

Fajn, tak teď tě nechám na pokoji, aby sis to vyprávění mohla přečíst. Náhodou zrovna slyším Torovo vřískání, že Rolf sežral včelu (zase), takže nás nejspíš čeká výprava k veterináři (zase).

Mám tě moc ráda.

Alča

(tvoje dítě lásky č. 3)

*Aby bylo jasno, proti kudlankám nábožným vlastně nic nemám – jenom dávám přednost zvířatům, s kterýma se dá mazlit. A zkus se pomazlit s kudlankou, aby se na ní něco nezlomilo! A zkus to vysvětlit pánovi z úřadu, co by k nám přišel ověřit, kolik je pravdy na udání, že tu týráme zvířata…

1

Kyra a umění nudy

Čas: 14.30, sobota odpoledne.

Místo: náš kuchyňský stůl. I když stůl pod horou igelitek s nákupy (samé oblečení a skoro všechno patří Kyře) není vůbec vidět.

„Hele, nemáš z něj náhodou strach?“ vykulila Sandie oči na kus hadříku, který si Kyra přidržela pod bradou.

„Co jako?“ ohrnula Kyra snědý pihovatý nos. „Je to přece tričko, Sandie! Copak se někdo může bát trička?“

Já samozřejmě věděla, co Sandie svou otázkou myslela. (Od toho má člověk nejlepší kámošky, aby rozuměly – tak nějak zvláštně, intuitivně, beze slova –, o čem to právě blábolíte.)

„Jenže tohle má jen jedno ramínko,“ nadhodila jsem a ukázala na hořejšek modrofialovorůžových proužků.

„A co má bejt?“ zamračila se Kyra, odtáhla si tričko od těla a snažila se zjistit, proč by z horního dílu trička měl jít strach.

Až do téhle chvíle se babička soustředila na utírání prachu, leštila všechny volný plošky zapatlaný od mastných prstů a pacek a pohoršeně vrtěla hlavou nad nepořádkem, kterým jsme dokázaly zaneřádit téměř celou kuchyň. Když ale Kyra zvedla do výšky svoje nejnovější, sotva před hodinou ukořistěný tričko, všimla jsem si, že babička po něm loupla očima a taky se zamračila. Bylo mi jasný, že jeho vzor i barvy jsou na babiččin šedomodře zaměřený vkus moc křiklavý, ale šišatýmu střihu že dá mínusový body úplně bez rozmýšlení.

„Chci říct – Sandie chtěla říct, že tenhle ohoz můžeš nosit jedině v případě, že se ani nepohneš,“ upřesňovala jsem Kyře náš dojem z jejího módního objevu. „Zkus si představit, jak tancuješ na mejdanu. Nebála by ses, že by ti mohlo… nevím, prostě na jedný straně sklouznout a hned bude všechno vidět?“

„Ahá…“ přikývla Kyra, kterou konečně trklo, co nás napadlo už dávno. „Teď už rozumím. To je fakt, nerada bych dopadla jako Renata.“

Všechny jsme znaly děsivou historku (a vždycky jsme se při ní celé otřásly) o tom, co se sotva před pár týdny stalo Jenině sestře. Byla u kamarádky na oslavě jejích šestnáctých narozenin a říkala si, že asi tancuje vážně úžasně, protože proč by na ni jinak všichni – a hlavně kluci – tak fascinovaně civěli? Teprve když ji na prsou zastudil průvan, všimla si, že se její tričko bez ramínek proměnilo v sukýnku.

Páni, ten trapas…

„A budeš si pod to brát podprsenku, Kyro?“ nevydržela to babička.

Ježíšmarjá, babi, copak s mýma kámoškama nemůžeš mluvit normálně?

„Hm, ještě nevím,“ pokrčila Kyra rameny, mrkla po mně a snažila se nad babiččinou přímočarostí nevyprsknout smíchy. Věděla jsem, že Kyra má moji babičku ráda a tak, ale stejně je dost divný, když se třináctiletá holka baví o podprsenkách s šedesátiletou paní. Nemám páru, proč to tak je… Zkrátka je.

„Zkrátka, holčičko, kdyby sis pod tohle vzala podprsenku bez ramínek,“ pokračovala babička rozvážně, jako by nám diktovala recept, „můžeš ji za horní okraj přichytit malým spínacím špendlíkem k tričku, tady, v podpaží. Chápeš?“

„No to je skvělý!“ přikývla Kyra vážně a přitom mě kopala pod stolem. Sandie, zrudlá jako rozpálený kamna, němě civěla na igelitky s nákupem.

Páni, čímpak mě babička ztrapní příště? Nejspíš klábosením o měsíčkách, čistě mezi námi děvčaty. Dnes v sobotu k nám přišla mimo plán, vlastně jen kvůli grilování u sousedů, ale i když ji mám skoro nejradši na světě, stejně jsem si přála, aby se radši co nejrychleji odsunula vedle a pomohla Michaelovi a Harrymu s mazáním chlebíčků nebo tak. Hlavně aby mi přestala dělat ostudu před kámoškami a Sandie z ní nedostala infarkt.

„No ne! Tak bych řekla, že Michael s Harrym už začínají grilovat!“ prohodila náhle babička a chvatně zamířila k zadním dveřím. „Měla bych sebrat zbytek prádla, než nám načichne kouřem a opečenými buřty!“

„Škoda, že tu taky nemůžu zůstat na grilování! Na tý děsný večeři s našima se nudou zblázním, fakt!“ zoufala si Kyra. Na zahradě bylo vidět, jak prádlo pleská ve větru a od sousedů se šíří oblaka šedobílýho kouře.

Ta „nudná“ večeře se měla mimochodem odehrát v restauraci Planet Hollywood a Kyřini rodiče se po ní chystali vyvést dcerunku do kina. Krutý život, co? Ovšem Kyra Daviesová, pokud jste si náhodou ještě nevšimli, kňourá hrozně ráda a navíc kvůli všemu. Vsadila bych se, že slovo „nuda“ používá v řeči častěji než spojku „a“. No jistě, uznávám, že Michael s Harrym mě na dnešní odpoledne pozvali, ale v plánu měli jenom poklidný sousedský posezení. Já se tam bavit dokážu, zato Kyře by celá akce musela připadat jako monumentální nuda.

Ale pochopte, že Kyra už je taková. Se mnou a Sandie právě absolvovala dvouhodinový lov v obchodech ve Wood Green a sháněla nové věci na rozlučkový večírek, který naše škola pořádá před prázdninami. Ale nakupování ji dneska zvlášť nebavilo, neuchvátila ji dokonce ani kořist v podobě strašidelnýho trička s jedním ramenem. A dvakrát nadšeně se netvářila ani nad kalhotami a sandály, co si koupila jako doplňky k tričku. „Když tam budou akorát pořád ty samý nudný obličeje, na který denně čučím ve škole,“ zívala otráveně, zatímco jsme klusaly z jednoho obchodu do druhýho. Měla samozřejmě pravdu, ale my se Sandie se stejně těšily. Uznávám, že když je člověk světově proslulá hvězda nebo superkrásná supermodelka, pošta ho určitě zavaluje mořem různých pozvánek na večírky, takže je může brát lehce s nadhledem, jenže když dostáváte přibližně jednu pozvánku za deset let jako já, z každýho mejdanu je naráz super mejdan.

A bez mučení přiznávám, že jsem se těšila dokonce na celý poslední školní týden. Tak za prvý, pondělí se jmenovalo „Píšu, píšeš, píšeme“. Šlo o fakt suprový nápad, že se k nám přijdou ukázat spisovatelé a novináři, ale někdo z učitelů mu vymyslel takhle děsný jméno, který připomínalo celohodinovou písemku. Za podobný zločin bych bez milosti dávala výpověď! A hned v úterý se budou slavnostně předávat výroční školní ceny. (Žádný strach, že bych se pod tíhou zlatých medailí domů skoro nedovlekla, pokud ovšem nezavedou kategorii „Nejzbytečnější žák v hodinách matematiky“.) Jako středeční program letos odhlasovali běh kolem Alexandřina paláce. Akce se jmenovala „Běžím, tedy jsem“ a každý závodník měl od lidí vybírat příspěvky na dobročinný účely. Vypadalo to na docela slibnou legraci. Každopádně klusat parkem v houfu rozchechtaných kámošek bude o moc lepší než normální Sportovní den nebo Školní olympiáda a všechno ostatní. (Pokud mě paměť neklame, loni jsem si odnesla stříbrnou medaili za „Škobrtnutí přes co největší počet překážek“.) Ve čtvrtek se samozřejmě měl konat večírek (hurá!!!), no, a v pátek se šlo do školy jenom na dopoledne a hned nato po hlavě skočíme do nekonečně dlouhý svobody letních prázdnin (super…).

Když se to vzalo kolem a kolem, čekal nás bezvadný týden a ani ždibínek normálního vyučování.

„Jéžiš, ten příští týden se ve škole ukoušu nudou!“ zaúpěla Kyra, opřela se lokty o stůl a položila si bradu do dlaní.

Mrkla jsem na Sandie přes Kyřin načechraný ohon. Zvedla svý blankytně modrý oči ke stropu a ušklíbla se, aby mi beze slov potvrdila: „Úúú! Už zase brblá!“

„Jak je možný, že na všem vidíš akorát tu nudnou stránku, Kyro?“ zasmála jsem se.

„Na to musíš mít talent,“ odsekla jedovatě. „Když ty to máš hrozně jednoduchý, Ali Loveová!“

„Jak to myslíš, že to mám hrozně jednoduchý?“ otevřela jsem nechápavě pusu. Klidně mi otlučte o hlavu, že jsem tupá („Jsi tupá, Ali!“), ale copak nevedeme skoro na chlup stejný život? Copak nechodíme do stejný školy, neučíme se stejný předměty a nepatříme do stejný party kámošek?

„Že máš tohle všechno!“ vyhrkla, posadila se zpříma a roztáhla paže.

Obrátila jsem se a v kuchyni se podívala na hromadu umytýho nádobí, co se jen taktak vešla na odkapávač, na luxusně starožitnou (rozuměj zrezlou) lednici se samolepkou Bílý jogurt, majetek Linn Loveové. Neopovažujte se ho dotknout. Porušení zákazu se trestá smrtí! připláclou na dveřích, na přeplněný odpadkový koš (v kterým ležel i prázdný kelímek od bílýho jogurtu – Jabliným přičiněním), na pytel zlevněnýho steliva pro křečky a kočičí konzervy, co jsem zapomněla uklidit, když jsme se s Torem vrátili z naší dopolední výpravy pro zvířecí zásoby, na nenápadně vadnoucí kytky v květináčích, které jsme všichni pořád zapomínali zalévat, na kočku, co nebyla Colin a spokojeně línala v koši s urovnanou pyramidou čistýho prádla.

„Co tady jako mám?“ vyhrkla jsem nechápavě.

„Tuhle suprovou rodinu! Tenhle suprový dům!“ rozplývala se Kyra.

„Ty si ze mě utahuješ!“ kvikla jsem. Takhle, samozřejmě jsem věděla, že mám prima rodinu, ale náš dům? Měla jsem ho ráda i se všemi šílenými krámy a příšerně nesladěnými barvami, ale těžko mohl sloužit jako vzorový obydlí, na rozdíl od Kyřina módního a elegantního domova v jedný z nejluxusnějších ulic celýho Crouch Endu. „Vždyť nám tu všechno padá na hlavu! Zrovna v tomhle týdnu taťka panikařil, protože v zadní zdi se ukázala tak široká puklina, že tam snad zasadíme další dveře!“

„A když jsem před chvilkou byla na záchodě, držadlo od splachovadla mi zůstalo v ruce,“ dala k lepšímu Sandie.

„Tak vidíš!“ praštila jsem důrazně pěstí do stolu, až jedna z igelitek leknutím vykvikla.

„A máš všechny ty mazlíčky…“ Kyra se předklonila a něžně zabroukala na kvikající igelitku, v který se tajně utábořil Colin. Teď na nás zpod hromady nákupů vystrkoval fousatý zrzavý čumáček.

„Jo, kočky jsou úžasný,“ připustila jsem a vklouzla rukou pod igelitky, abych Colina podrbala za uchem.

„A taky psi a taky králíci a taky to ostatní!“ tvrdila Kyra. „Tady u vás je pořád spousta legrace – v jednom kuse se tu něco děje. U nás doma je pořád hnusně uklizeno a všechno dokonalý a děsná nuda. A taky z našich by se jeden nudou ukousal – a nedovolí mi ani jedno zvířátko!“

„Hmmm…“ zabručela jsem. Vzpomněla jsem si, že ještě nedávno si Kyra mně a Sandie stěžovala, jak je to u nich doma příšerný a hrozný šrumec a často i nepořádek, protože maminka pije. Kdybych na Kyřině místě byla já, tak po tom všem trápení a zmatku bych si určitě nestěžovala, že konečně žijeme v pohodě. Jenže já jsem já a Kyra je cvok.

„Když vy dvě prostě nemáte páru,“ povzdechla si Kyra dramaticky, sesula se na stůl a zblízka se zadívala do Colinových brčálových očí, „jak děsně se pořád nudím…“

„Ale, Kyro, copak mají ty řeči znamenat?“ ozvala se káravě babička, která se zrovna vracela s náručí plnou ručníků a Torovým spidermanovským pyžamem. „Život připadá nudný jenom nudným lidem, milá Kyro!“

A jéje, tuhle přednášku jsem absolvovala už jako čtyřletá. Tenkrát venku asi tak půl minutky pršelo, ale mrňavýmu člověkovi to připadá jako tři neděle, takže jsem začala fňukat, že mě doma nic nebaví. Babička mi otloukla o hlavu navlas stejný kázání o nudných lidech, co se neumějí zabavit, a než jsem se stačila vzpamatovat, zapřáhla mě, Jablu i Linn do vyrábění kilometrů papírových řetězů, aby nás ta nuda přešla. Maminka nám je pomáhala věšet, a než se vrátil (úplně promoklý) taťka z práce, celý dům vypadal, jako by se u nás chystala mexická svatební oslava. Chyběla jenom kapela v sombrerech a pár kbelíků kukuřičných placek a tequily.

„Ale, paní Millerová,“ zakňourala Kyra, „vy si to vůbec neumíte představit!“

Tak pozor, Kyro – ještě chvíli pokračuj v kvílení a babička si tryskem donese papír, nůžky a lepidlo.

„Kyro!“ prohlásila babička a upřela na mou kámošku pohled jako třídní učitelka. „Vyrozuměla jsem, že jsi nesmírně inteligentní děvče –“

Pozor, o tom by se dalo diskutovat, babi, a hodně dlouho.

„ – a jsem pevně přesvědčená, že kdybys použila aspoň špetičku své inteligence, hned bys měla jasno, jak uniknout nudě. Pak bys všechno viděla pozitivněji a život by byl mnohem zajímavější!“

Kyra přimhouřila oči, jako by babička právě promluvila svahilsky a ona se teď nemůže rozhodnout, která z nich dvou je vlastně ta šílená.

„Chcete jako říct,“ zeptala se Kyra pomalu, „že bych se prostě měla zvednout a začít něco dělat a pak bych se nudila míň?“

„Nu, víceméně ano,“ přikývla babička. „Říká se tomu aktivní přístup.“

„Aha,“ zahučela Kyra a usilovně přemýšlela.

„A teď, děvčata, co takhle si ten aktivní přístup hned vyzkoušet? Potřebovala bych uvolnit místo na stole, prosím!“ zavelela babička s úsměvem a pustila se do skládání ručníků.

Okamžitě jsem si nahrnula igelitky do náruče a zvedla je – i s Colinem – ze stolu, ale najednou jsem se zarazila. Něco mi začalo vrtat hlavou.

Ten zvláštní lišácký záblesk v Kyřiných očích. Dejte na mě, že u ní to nikdy, ale nikdy neznamená nic dobrýho…

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Předmluva

1 Kyra a umění nudy

Tipy pro Vás a Vaši čtečku: