Přeložil Pavel Bakič

Copyright ©2014 by William Gibson

All Rights Reserved

Copyright ©2020 for the Czech translation by Pavel Bakič

Copyright ©2020 for Cover design by Michal Kuba

Copyright ©2020 for the Czech edition by Euromedia Group a. s.

ISBN 978-80-242-6674-9

Pro Shannie

Vyprávěl jsem již o nevolnosti a zmatku,

jež putování časem vyvolává.

H. G. Wells

1

Haptika

Posttraumatickou stresovou poruchu podle nich Flynnin bratr neměl, ale občas ho kopla haptika. Přirovnávali to k fantomové končetině, mluvili o přízracích tetování, která nosil za války, aby mu říkala, kdy má běžet, kdy znehybnět, kdy zatančit tanec smrti, kterým směrem a jak daleko. Přiznali mu částečný invalidní důchod a bratr se nastěhoval do přívěsu dole u potoka. Když byli malí, bydlel tam strýček -- alkoholik a veterán nějaké jiné války, tátův starší brácha. Jednou v létě si v přívěsu s Burtonem a Leonem udělali bunkr, bylo jí tehdy deset. Později si tam Leon zkoušel vodit holky, jenže to vevnitř moc smrdělo. Když Burton odešel do civilu, byl přívěs prázdný až na největší vosí hnízdo, co kdy viděli. Nic cennějšího na pozemku nemáme, prohlásil Leon. Airstream, ročník 1977. Ukázal jí na eBay kusy, které vypadaly jako tuponosé patrony do brokovnice, i v sebehorším stavu byly prodejní ceny šílené. Strýček si svůj přívěs opatlal bílou montážní pěnou, aby ho zaizoloval a neteklo mu do něj. Dnes byla zašpiněná a šedivá, podle Leona airstream zachránila před tipaři. Flynne přívěs připadal jako velká stará larva, jen provrtaná chodbičkami k oknům.

Scházela po cestičce a všimla si, že jsou drobky rozdrolené pěny zašlapané hluboko do tmavé hlíny. Bratr měl rozsvíceno, zblízka výsečí okna zahlédla, jak vstal a otočil se. Na páteři a bocích jako by mu natrvalo ulpěl poprašek stříbřitý jako leklá ryba -- stopy po odstraněné haptice. Údajně ho mohli zbavit i těch, jenomže se mu tam nechtělo věčně jezdit.

„Nazdar, Burtone,“ houkla.

„Ale, EasyIce!“ zavolal na ni její gamerskou přezdívkou, jednou rukou rozrazil dveře a druhou si při tom natahoval nové bílé tričko, aby zakryl ten hrudník, kterým ho obdařili u mariňáků, a postříbřené místo nad pupkem, odpovídající velikostí i tvarem hrací kartě.

Uvnitř měl přívěs barvu vazelíny s ledkami zabořenými do jantarové vrstvy z Hefty Martu. Než se bratr nastěhoval, Flynne mu tady pomohla uklidit. Ani se neobtěžoval dotáhnout z garáže průmyslový vysavač, prostě jen vzal ten čínský polymer a nabombil ho dovnitř skoro třícentimetrovou vrstvu. Po zaschnutí vznikla skelná a pružná hmota, ve které byly vidět vypálené sirky nebo korkový vzorek na smáčknutém filtru legálně koupené cigarety starší než Flynne. Věděla, kde najít rezavý hodinářský šroubovák nebo čtvrťák z roku 2009.

Burton teď každých pár týdnů vytáhl věci ven a vystříkal přívěs hadicí, jako by myl plastové krabičky na jídlo. Leon polymer prohlašoval za památkovou ochranu, která se dá sloupat, než člověk svůj kus klasické Ameriky vyvěsí na eBay. Navíc tak rovnou dostane ven všechnu špínu.

Burton se natáhl, vzal Flynne pevně za ruku a pomohl jí dovnitř.

„Jedeš do Davisvillu?“ zeptala se.

„Sveze mě Leon.“

„Shaylene říkala, že tam demonstruje Lukáš 4,5.“

Bratr pokrčil rameny -- pohnul horou svalů, ale ne o moc.

„Tos byl ty, Burtone. Před měsícem. Ve zprávách. Na tom pohřbu v Kalifornii.“

Sotva naznačený úsměv.

„Málem jsi toho kluka zabil.“

Burton přimhouřil oči a neznatelně zavrtěl hlavou.

„Můžu se posrat strachy, když takhle vyvádíš.“

„Pořád děláš předsun pro toho právníka z Tulsy?“

„Nehraje. Asi moc právničiny.“

„Nikoho lepšího neměl. Tos mu předvedla.“

„Je to jen hra.“ Spíš než jeho chtěla přesvědčit sebe.

„Předvedla ses jako hotová mariňačka.“

Flynne měla dojem, že jím proběhlo to zachvění, ten pozůstatek haptiky, ale hned zas přešlo.

„Potřebuju, abys za mě zaskočila,“ řekl jakoby nic. „Pětihodinová směna. Lítání s kvadrokoptérou.“

Podívala se na displej za jeho zády. Nohy nějaké dánské modelky mizely v autě jakési značky, u které nehrozilo, že si v ní kdokoli z Flynnina okolí někdy zajezdí, a nejspíš ani že ji zahlédne na silnici. „Máš invalidní výsluhy,“ připomněla Burtonovi. „Neměl bys pracovat.“

Zadíval se na ni.

„Kde by to bylo?“ zeptala se.

„Nemám tušení.“

„Někdo to outsourcuje? Přijde ti na to vetmini.“

„Hra,“ odpověděl Burton. „Teprve beta.“

„Střílečka?“

„Střílet tam není na co. Lítáš kolem tří pater mrakodrapu. Padesátý pátý až padesátý sedmý. Čekáš, co se objeví.“

„A co se objeví?“

„Paparazziové.“ Natáhl ukazovák. „Takhle malá havěť. Blokuješ jim cestu. Vytlačuješ je. To je všechno.“

„Kdy?“

„Dneska večer. Ukážu ti to, než přijede Leon.“

„Slíbila jsem, že s něčím bodnu Shaylene.“

„Dám ti dva búry.“ Vytáhl z džínů peněženku a vysoukal z ní dvojici nových bankovek s nepoškrábaným průhledným okénkem a zářivým hologramem.

Obě zmizely složené v přední kapse jejích ustřižených kraťasů. „Stáhni světlo,“ přikázala Burtonovi. „Smaží mi do očí.“

Mávl rukou skrz displej, jenže pak to v přívěsu pro změnu vypadalo jak u sedmnáctiletého kluka v pokoji. Natáhla se a trochu ledky zesílila.

Posadila se na Burtonovu čínskou židli a ta se překonfigurovala na její výšku a váhu. Burton se zatím vyškrábal na starou kovovou stoličku, skoro úplně oprýskanou, a mávnutím vyvolal nové okno.

MILAGROS COLDIRON SA

„Co to je?“ zeptala se.

„Náš zaměstnavatel.“

„Prachy ti choděj jak?“

„Přes Hefty Pal.“

„Tak to na beton neutajíš.“

„Dal jsem jim Leonův účet,“ vysvětlil Burton. Leon taky sloužil v armádě, zhruba tou dobou jako Burton u mariňáků, ale na invalidní výsluhy nárok neměl. Jak říkala máma: Nemohl tvrdit, že z něj pako udělali až tam. Flynne ale byla odjakživa přesvědčená, že je Leon ve skrytu duše jen prohnaný a líný. „Potřebuješ můj login a heslo. Hattrick.“ Používali tu zkomoleninu, aby před nikým neprozradili jeho skutečný nick, HaptRek. Burton vzal ze zadní kapsy obálku, rozložil ji a otevřel. Papír byl od pohledu tlustý, krémový.

„To máš z Fabu?“

Vytáhl dlouhý proužek stejného papíru, potištěný snad celým odstavcem písmen a symbolů. „Jestli si to naskenuješ nebo to napíšeš jinam než do toho okna, máme po práci.“

Odložil obálku na něco, co byl asi původně skládací jídelní stůl. Zvedla ji. Vážně byla od Shaylene, z nejvyšší police, kam se dávalo nejlepší papírenské zboží. Lezlo se tam, když přišla objednávka od velké společnosti nebo od právníka. Flynne přejela palcem po logu v levém horním rohu. „Medellín?“

„Bezpečnostní agentura.“

„Říkals, že to je hra.“

„Máš v kapse deset táců.“

„Jak dlouho už to děláš?“

„Čtrnáct dní. O nedělích mám volno.“

„Kolik dostáváš?“

„Dvacet pět litrů směna.“

„Tak naval dváco. Chceš to narychlo a nechám ve štychu Shaylene.“

Dal jí další dvě pětitisícovky.

2

Smrtící soustíčko

Nethertona probudil Raineyin sigil pulzující mu za víčky s frekvencí klidového tepu. Otevřel oči, ale nebyl takový pitomec, aby pohnul hlavou. Ověřil si, že leží v posteli a je sám. Vzhledem k okolnostem obojí přivítal. Pomalu zvedl hlavu z polštáře a uviděl, že povlečení už neleží tam, kam ho nejspíš pohodil. Odvlekly ho poklízeče, které vylezly z hnízda pod postelí a oholily z něj infinitezimálně malá rezidua kožního mazu, prachových částic, šupinek kůže, zatoulaného jídla a podobně.

„Škraloup,“ zahuhlal, když si krátce představil, že by existovaly také poklízeče lidského nitra, a nechal hlavu klesnout.

Raineyin sigil se začal stroboskopicky dožadovat jeho pozornosti.

Opatrně se posadil. Skutečná zkouška ho čekala, teprve až se pokusí vstát. „Prosím?“

Blikání přestalo. „Un petit problčme,“ řekla Rainey.

Zavřel oči, ale pak zbyl jen sigil. Zase je otevřel.

„Tvůjproblém, Wilfe. Ta čůza.“

Zašklebil se. Zabolelo to, až sebou trhl. „Puritánku máš v sobě odjakživa? Nějak mi to doteď unikalo.“

„Jsi píárista,“ řekla Rainey. „Ona je celebrita. Dva živočišné druhy.“

Oční bulvy měl o číslo větší než oční důlky a jejich povrch jako by škrábal. „Každou chvíli určitě dorazí nad Skvrnu,“ pokusil se reflexivně navodit dojem, že je svěží, má věci pod kontrolou a netrápí ho katastrofální, krajně očekávatelná kocovina.

„Budou tam za chvíli,“ odpověděla Rainey. „I s tvým problémem.“

„Co provedla?“

„Jedna její stylistka,“ dozvěděl se, „je očividně taky tatérka.“

Zase ten sigil dominující jeho soukromé probolené tmě. „To snad ne,“ otevřel oči. „To že udělala?“

„Ano.“

„Přece jsem s ní měl extrémně specifickou verbálku!“

„Vyřeš to,“ nařídila mu Rainey. „Hned. Dívá se celý svět, Wilfe. Nebo minimálně tak velká část, jakou jsme k tomu zvládli dokopat. Všichni se ptají, jestli Daedra West usmíří smeťáky. Ptají se, jestli by měli podpořit náš projekt. `Ano, ano,' to chceme slyšet.“

„Poslední dva vyslance snědli,“ připomněl jí. „Halucinace synchronizovaná hotovou džunglí kódu je přesvědčila, že návštěvníci jsou šamanská astrální zvěř. Před měsícem jsem jí zařídil třídenní školení v Connaughtu. Dva antropologové, tři neoprimitivističtí kurátoři. Nula tetování. Zbrusu nová pokožka bez poskvrnky. A teď tohle.“

„Rozmluv jí to, Wilfe.“

Zkusmo vstal. Nahý se dobelhal na záchod. Co nejhlasitěji se vymočil. „Co přesně?“

„Aby tam sletěla na parakřídle…“

„Tak zněl přece plán --“

„… zahalená jen do nových kérek.“

„Vážně? Ne.“

„Vážně,“ potvrdila Rainey.

„Jestli sis nevšimla, tak jejich estetika obnáší benigní kožní nádory a bradavky navíc. Konvenční tetování jednoznačně spadá do ikonografie hegemona. Je to, jako kdyby sis na schůzku s papežem vzala erekční kroužek a dala si záležet, aby ho viděl. Ne, je to ještě horší. Co jsou zač?“

„Posthumanistická svoloč. Tvoje slova.“

„Ty kérky!“

„Nějak souvisejí s gyrem. Jsou abstraktní.“

„Kulturní apropriace. Výborně. Horší to být nemohlo. Na obličeji? Na krku?“

„Naštěstí ne. Už jí na tom melvillu tiskneme kombinézu. Jestli ji přesvědčíš, že si ji má vzít, tak projekt možná nepůjde do kytek.“

Netherton vzhlédl ke stropu. Představil si, jak se nad ním rozestupuje a on stoupá. Kam, to nevěděl.

„Pak je tu ten sponzoring od Saúdů,“ řekla Rainey, „nad kterým nemůžeme jen tak mávnout rukou. S viditelnou kérkou si u nich koleduješ. Nahota nepřichází v úvahu.“

„Mohli by si ji vyložit jako známku povolnosti,“ poznamenal. Šli by tím v jeho stopách.

„Saúdi?“

„Smeťáci.“

„Mohli by si ji vyložit jako známku, že se chce nechat sežrat. Byl by to jejich poslední oběd. Ještě tak týden je ta holka smrtící soustíčko, Wilfe. Stačí jí vlepit pusu a dostaneš anafylaktický šok. Taky má něco s nehty na palcích, ale tam už nevíme přesně co.“

Netherton si kolem pasu omotal tlustou bílou osušku. Zkoumavě se podíval na karafu vody na mramorové kuchyňské lince. Stáhl se mu žaludek.

„Lorenzo,“ řekla Rainey, „přepojuju tvůj feed na Wilfa Nethertona, do Londýna.“

Signál prudce naskočil a Netherton se málem pozvracel: jasné slané světlo nad Odpadkovou skvrnou a zdánlivý pohyb dopředu.

3

Dotěrný hmyz

Telefonát s Shaylene zvládla bez zmínky o Burtonovi. Shaylene s ním na střední párkrát byla na rande, ale víc se o něj začala zajímat, když se vrátil od mariňáků, měl ten hrudník a po městě se začalo vykládat o první haptické rekognoskační. Ve vztahových show, usoudila Flynne, by o Shaylene řekli, že si romantizuje patologický stav. Na druhou stranu: lepších partií nebyl v celém okolí zrovna přebytek.

Obě žily v obavách, že Burton bude mít oplétačky kvůli Lukášovi, ale jinak se v názoru na něj absolutně rozcházely. Jestli Lukáš 4,5 lezl na nervy všem, tak Burton na něj byl vysazený. Flynne tušila, že pro něj prostě jsou snadný terč, ale stejně měla strach. Začali jako církev nebo součást církve a nemohli vystát gaye, potraty a antikoncepci. Demonstrovali na vojenských pohřbech, už tradičně. Byla to jednoduše parta hajzlů, co považovala za projev Boží přízně, že ji tak všichni taky berou. Burton v nich našel příležitost, jak obejít to, co ho jinak drželo na uzdě.

Předklonila se a nahlédla pod stůl, jestli tam najde černé nylonové pouzdro, do kterého si dával tomahavk. Ještě aby jel do Davisvillu se sekerou -- tak o tomahavku mluvil, jako o sekeře, ale sekerou se štípalo dříví. Sáhla pod desku stolu, sundala pouzdro z háčků a s úlevou ho potěžkala. Otvírat ho nemělo smysl, ale stejně ho otevřela. Nejširší bylo nahoře, aby se tam vešla ta část, kterou by člověk štípal polena. Podobala se spíš dlátu, ale zahnutému jako jestřábí zobák. U sekery by vzadu byla plochá jako tupá strana kladiva, tomahavk ji tam ale měl zašpičatělou, vypadala jako miniatura přední čepele zahnutá na druhou stranu. Obě ostří byla tlustá jako malíček, jenomže nabroušená tak, až by člověk ani necítil, že se řízl. Elegantní dřevěné topůrko, prohnuté trochu dozadu, výrobce namořil něčím, po čem získalo na houževnatosti a pružilo. Měl kovárnu v Tennessee, v první haptické dostali všichni po kuse -- Burtonův vypadal použitě. Flynne vrátila pouzdro pod stůl, při zavírání si dala pozor na prsty.

Protáhla telefon displejem a na Badgeru zkontrolovala mapu okresu. Shaylenina ikona se jí zobrazila ve Forever Fab, jeden dílek emoterčíku měla ustaraně nachový. Nepřekvapivě to vypadalo, že se nic zvláštního neděje. Madison s Janice hráli Sukhoi Flankers -- letecké simulátory starých mašin vynášely Madisonovi nejvíc. Oba měli béžový terčík znamenající nudu k chcípnutí, jenomže barvu nikdy nepřepínali. Když počítala sebe, věděla Flynne už o čtyřech lidech, co jsou teď večer v práci.

Přehnula telefon tak, jak to měla při hraní ráda, naťukala do přihlašovacího okna „HaptRek“ a zadala to heslo dlouhé jak týden před výplatou. Ťukla na OK. Nic. Potom celý displej problikl jako fotoblesk ve starém filmu, stříbřitým odstínem pozůstatků po haptice. Flynne zamrkala.

A pak už stoupala -- Burton říkal, že se startuje z rampy na střeše dodávky. Zatím to bylo jako jízda výtahem. Nemohla nic ovládat. A všude kolem se ozývaly šeptající hlasy, o kterých jí bratr nic neřekl, stejnou měrou slabé i naléhavé, jako mračno neviditelných policejních dispečerů z říše víl.

Jiné večerní světlo, deštivé, růžovo-stříbrné, a vlevo chladný olovnatý odstín řeky. Šeré zmatečné město, mrakodrapy v dálce, světlo jenom sem tam.

Na spodní kameře viděla bílý, zmenšující se obdélník dodávky dole na ulici. Na horní kameře se do nekonečna zdvíhala budova, útes veliký jako svět.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

1 Haptika

2 Smrtící soustíčko

3 Dotěrný hmyz