Ladislav Beran

Dobrý důvod k vraždě

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno, 2020

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Ladislav Beran, 2020

Obálka © Ivana Dudková, 2020

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno, 2020

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o.

ISBN 978-80-243-9584-5 (epub)

ISBN 978-80-243-9585-2 (mobi)

ZLÁ PANENKA

Když se po revoluci objevily v republice reklamní akce, na kterých se nabízely zaručeně kvalitní výrobky, a jejich aktéři si nepočínali vůči těm, co lákali na vyloženě předražené zboží, zrovna košer, vysloužili si pojmenování šmejdi, a bylo to zasloužené. Řada lidí, zejména důchodců, na to nemají dodnes dobré vzpomínky, protože podepsali smlouvy, ze kterých, bohužel, nebylo úniku. Aby toho nebylo málo, objevili se různí vykukové, kteří se zaměřili na staré, osaměle žijící lidi, kterým se vnutili do bytu a nabízeli jim zaručeně levné deky, levnou elektřinu, plyn, pojištění, výměnu bezpečnostního zámku u dveří, a když odcházeli, zjistili starouškové, že jim ta návštěva přišla sakramentsky draho, neboť byli okradeni o své celoživotní úspory. Takových případů evidovaly kriminálky po celé republice několik desítek, o čemž svědčily relace v televizi, v tisku a hlavně v celostátním pátrání, o kterých se mohli kriminalisté každý den při čtení svodky denních událostí dozvědět od svých nadřízených. Dopadnout takové pachatele bylo čím dál tím složitější a případy rostly den ze dne jako houby po dešti. Výjimkou nebyla ani písecká kriminálka, která už v roce 2004 evidovala dva takové případy, ke kterým došlo v polovině května. Oba případy se škodou sto dvacet tři a osmdesát tisíc museli ale po dvou měsících odložit, neboť se nepodařilo zjistit dva mladíky, kteří si k předraženým zámkům přibrali i uvedené částky peněz. Obě poškozené byly osmdesátileté ženy z paneláků a popis obou „řemeslníků“ kriminálce moc nepomohl.

V polovině srpna se na písecké kriminálce objevila důchodkyně Milada Mužíková a dožadovala se u vrátného rozhovoru se šéfem kriminálky. Proto hned vrátný zavolal kapitánu Karasovi, který si pro ni přišel. Už ve vrátnici se od Milady Mužíkové dozvěděl, že byla od jedné mladé ženy, která se jí vnutila do bytu s dvěma dekami, okradena o dvacet tisíc, a tak si šéf kriminálky k jejímu výslechu zavolal majetkáře poručíka Studničku. Způsob, jakým přišla Mužíková o své peníze, nebyl oběma kriminalistům neznámý. Neznámá žena zazvonila na Mužíkovou a se dvěma dekami ji poprosila, zda by pro svoji sousedku, co není doma, nepřevzala deky, které si objednala, a zda by je nemohla zaplatit. Mužíková sice chvíli váhala, ale nakonec došla pro peníze a za obě deky zaplatila dvacet tisíc. Za pár hodin ke svému překvapení zjistila, že její sousedka Monika Podlešáková si nic takového neobjednala, odmítla balíky převzít a zaplatit, a když Mužíková oba balíky rozbalila, zjistila, že jsou v nich čtyři obyčejné deky, které nemají hodnotu ani pět set korun. Karasovi i Studničkovi okamžitě došlo, že je to podvod jak vyšitý. Studnička si odvedl Mužíkovou k sobě do kanceláře, kde se jí vyptal na podrobnosti a hlavně se jí začal vyptávat na popis mladé ženy.

„Bylo to děvče jak obrázek. Víc jak pětadvacet jí nebylo, pane Studnička, tmavovláska, moderně oblečená. Připadala mi jak panenka. Opravdu fešanda. Bylo mi jí líto, aby se s tím táhla k sousedce znovu, tak jsem jí vyhověla. Že mi ale tohle provede, to jsem od ní nečekala.“

„Myslíte, paní Mužíková, že bych vás mohl zavést k našim technikům a že byste dala s jejich pomocí dohromady její portrét? Není to nic těžkýho,“ nabídl Studnička Mužíkové takzvaný ksichtomat a ta na to po krátkém váhání kývla, že to tedy zkusí.

Když se po hodině objevil Studnička u šéfa kriminálky s vyhotoveným identikitem, položil ho na stůl před kapitána Karase.

„Tak takhle, šéfe, vypadá ta zlá panenka, kterou dala dohromady Mužíková s technikem Kotrbáčkem. Už od pohledu je to pěkná a vyčuraná mrcha. Troufnu si tvrdit, že ta mrcha s tím nezačala u Mužíkový, a že bude mít na triku takových případů víc.“

„Doufám, že ne u nás. Dej to, Studno, pátračce, ať tu zlou panenku prožene pátráním a nebude na škodu to dát jako varování i do tisku. Bohužel, slušnost tady, díky takový mrše, dostává pěkně na prdel. I když se nakonec někde chytí, tak ta Mužíková ty svý prachy nikdy neuvidí. Hovno se to trestá. Okrást starýho důvěřivýho člověka, to je u mě hyenismus a taková svině bezcitná by už neměla z tý basy vůbec vylézt.“

„Pláčeš dobře, šéfe, ale na nesprávným hrobě. Jsem zvědavej, kdy se ten náš slavnej parlament konečně rozhoupe a něco udělá s těma šmejdama, co nabízí lidem za oběd na těch jejich pofidérních akcích předražený zboží, a pořádně s nima zatočí.“

„Toho se my, Studno, asi nedočkáme, páni poslanci teď řeší pomazánkový máslo. My musíme co nejdřív zatočit s tou zlou panenkou, aby to neodnesla další Mužíková. Ta nenažraná mrcha se namlsala a určitě pojede dál.“

„V tom jsme spolu, šéfe, zajedno. Já si to myslím taky,“ odešel Studnička od Karase rovnou za pátračkou Čtverákovou a to, že měl šéf kriminálky i Studnička s tím namlsáním pravdu, se jim potvrdilo už druhý den odpoledne, když se na kriminálce v odpoledních hodinách objevila Karla Havránková se svojí sousedkou Jiřinou Zímovou. Přišly nahlásit navlas stejný případ, jako se stal u Mužíkové. Rozdíl byl pouze v tom, že k tomu došlo na jiném sídlišti v Písku. Z Jiřiny Zímové byla vylákána částka sice jen deset tisíc, ale i v tomto případě jí zůstaly čtyři deky, které neměly hodnotu víc než pět set korun. Popis mladé ženy byl totožný s případem Mužíkové, takže se jednalo opět o zlou panenku, které se zřejmě zalíbilo v Písku natolik, že si sem zajela znovu. V té době už Studnička od pátračky Čtverákové věděl, že podobných případů je v celé republice několik a zlou panenku už hledá v Jihočeském kraji pět kriminálek. To, jak popisovala Jiřina Zímová podvodnici s dekami, se lišilo jen v jednom. Tentokrát to nebyla tmavovláska, ale zrzka a nebylo pochyb o tom, že měla paruku. Oblečení měla na sobě stejné, jako když byla u Mužíkové. Každopádně, když Studnička ukázal Zímové portrét, který dala dohromady Mužíková s technikem Kotrbáčkem, tak na něj okamžitě kývla s tím, že to je určitě ona.

Že kvůli zlé panence, jak si ji označili Studnička s Machem, svolá šéf krajské kriminálky k sobě poradu, to na sebe nedalo dlouho čekat a oba písečtí majetkáři vyrazili už za dva dny do Českých Budějovic, kde se kromě Jindřichova Hradce objevili majetkáři z Písku, Strakonic, Tábora, Prachatic a Českých Budějovic. Nebylo se čemu divit, když šéf krajské kriminálky začal s tím, že všem oznámil:

„Svolal jsem tuto poradu, pánové, kvůli tý zlodějský bestii, co okrádá dědoušky a stařenky, protože by bylo záhodno ji co nejdřív nakopat do prdele. Samozřejmě, že to myslím obrazně, ale že by to ta ženská potřebovala jako sůl, o tom nikdo z vás nemá pochyb,“ konstatoval krajský šéf a šel do cigaret.

„Takže to tady dáme dohromady a můžete se, pánové, chlubit, co k tý zlodějský mrše máte,“ začal krajský šéf kriminálky u majetkáře z Prachatic, a když došlo na Studničku s Machem, ti se pochlubili portrétem z identikitu, a hned nato přišel na řadu táborský majetkář.

„Naše poškozená, nějaká Dagmar Veselá, nebyla sice schopná dát dohromady portrét tý mrchy, ale zato máme, šéfe, její palečky, který po sobě zanechala na skleničce od kafe. Pokud ta mrcha už byla lepená, tak by ji měli páni z daktyloskopie najít v AFISu. Ty její palečky jsem přivez, jinak podle píseckýho portrétu ji ta Veselá bezpečně poznala.“

„No, sláva! To se mi začíná líbit, pánové! Má ještě někdo něco?“

„My máme, šéfe, poznatek od strakonických cikánů, že by se snad mohlo jednat o nějakou Jolanu Šperlovou, což je bílá cikánka. Ukázali jsme jim ten píseckej identikit a všichni nám tvrdili, že jí je dost podobná. Podle některých je z Prahy, podle dalších je údajně z Rokycan. Volali jsme do Rokycan, tam jim to jméno nic neříká, ale mají tam výskyt tý mrchy taky, ale už nějak z jara. Obrala jim tam nějakýho skoro devadesátiletýho důchodce o deset tisíc. Samozřejmě, taky deky. Ta ženská má v sobě na ty starý lidi snad nějakej radar. To už je nějakejch peněz, co si ta mrcha takhle nahrabala.“

„Je nenažraná, ta s tím jen tak nepřestane, a proto je třeba ji co nejdřív uklidit tam, kam patří. Uvidíme, jestli něco přinese uveřejnění toho píseckýho identikitu v tisku,“ přešel šéf kriminálky k běžným věcem kolem dalších případů majetkového charakteru, které Jihočechy v tu dobu dost trápily, a to byly vloupačky do bytů. Nebyly to jen panelákové byty, ale byty v domech, kdy si pachatelé vytipovali dům, který už na dálku vypadal, že tam podle zaparkovaného auta bydlí movitý majitel. Právě do těchto objektů se neznámí pachatelé rádi podívali v noci, kdy jejich majitelé měli otevřené okno a spali. Předmětem zájmu byly peníze, šperky, ale i doklady, ve dvou případech dokonce i klíče od vozidla, které pachatelé odcizili. Jeden takový případ měla už hodně zjara i písecká kriminálka, kdy pachatelé ve vilové čtvrti Amerika vlezli otevřeným oknem do vily Michaly Trešové, a pobrali tady v kuchyni, co jim pod ruku přišlo. Majitelka, u níž byl na návštěvě její bratr Zbyšek Košař z Prahy, na to přišla až kolem osmé, když oba vstali a přišli z podkroví do kuchyně. Zbyšek Košař přišel o vůz značky Audi ve stříbrné metalíze, které měl zaparkované před domem, a oba byli bez peněz a bez dokladů. Pachatelé použili do zvýšeného přízemí dlouhý hliníkový žebřík, který našli u skleníku a z bytu bez problémů odešli hlavním vchodem. Výjezd kriminálky si z místa činu odvezl pouze zajištěné pachové stopy, na palečky si technik kriminálky Kotrbáček vůbec nesáhl, takže bylo zřejmé, že to nejsou žádní začátečníci, ale pořádně protřelí darebáci, kteří použili rukavice. Písecké kriminálce ten případ visel jako neznámý, a dva měsíce nato měla podobný problém i strakonická kriminálka, kde ve vilové čtvrti Na Podsrpu došlo přes noc k vykradení domu. Majitel domu přišel nejen o peníze, ale i o auto značky Mazda, se kterým parkoval před domem, neboť pachatelé našli klíčky od auta v předsíni na věšáku. Ani strakonická kriminálka neměla k tomuto případu víc než písecká a bylo jen otázkou času, kdy si parta bytařů řekne do třetice všeho dobrého i zlého, a zkusí to někde jinde.

Je pravda, že tato předpověď na sebe nenechala dlouho čekat a už za měsíc měla písecká kriminálka postaráno o výjezd do Protivína. Zdejší obvodní oddělení mělo nahlášeno vloupání do rodinného domu Viktora Šebánka, k němuž došlo v noci, a kromě peněz a dokladů bylo doktoru Šebánkovi odcizeno i zelené audi. Klíče od vozu našli pachatelé v kuchyni na stole, doklady pak našli v saku, pověšeném v předsíni. Výjezd držel šéf kriminálky kapitán Karas, který, když se vrátil, zavolal si k sobě do kanceláře oba majetkáře Studničku a Macha.

„Tak jsem se, pánové, vrátil z Protivína a vyrobil jsem vám tam případ jako hrom. Opět neskutečná drzost pachatelů. Do baráku vlezli přes sousední zahradu, kde rozbili sklo u dveří a dole ukradli, co mohli, protože majitelé spí v podkroví, takže ti na zlodějnu přišli až ráno. Technik Radeček se sice snažil, jak mohl, ale ti grázlové měli opět rukavice, takže máme pouze pachovky. Jinak k baráku Šebánka přijelo auto kolem půl druhý v noci, a řídila ho nějaká blondýna. Ženská, co jsem s ní mluvil, mi řekla, že slyšela dvakrát klapnout dveře, takže to vypadá na dva frajery. Takže klasika, jako v předešlých případech.“

„Co to bylo, šéfe, za auto, co s ním přijela ta blondýna?“ zareagoval hned Studnička.

„Bylo červený. Víc nám ta ženská, co jsme s ní mluvili, nebyla schopna popsat. Je to nějaká Eliška Vašátková, co bydlí naproti a je jí skoro osmdesát. Ta blondýna s tím autem odjela vzápětí, co ty dva frajeři odjeli s tou ukradenou audinou.“

„Hm. Tak toho zase moc není. Aspoň že jsou ty pachovky na srovnání s jinými případy. Mě teď, šéfe, napadla taková blbost v souvislosti s výskytem tý blondýny. Ta zlá panenka, co po ní jdeme, je taky drzá jak opice. Obávám se, že jde o nějakou jó dobře sehranou zlodějskou partu, která má na ty ukradený auta okamžitej odpal. A tu zlodějskou mrchu, na kterou se nemůžeme dostat, bych v tý partě viděl taky.“

„To je, Studno, ale hodně odvážná verze. Podle mě je ta nenažraná zlá panenka vyložená sólistka, ta se o ty ukradený prachy určitě s nikým dělit nebude, a je to, Studno, pouze tvoje dojmologie. Zatím jsme na tu mrchu i na ty, co dělají vloupačky a přitom si vezmou i auto, pěkně krátký. Pošlu zejtra po poradě technika do Lišova s těma pachovkama. Radek jich tam pro jistotu sebral asi pět z různejch věcí, co měli ty dva hajzlové v pazourech, takže bude aspoň co srovnávat. Určitě by se měly udělat noční průjezdy aut v celém kraji, tam by mohla bejt nějaká šance, a dát to samozřejmě i do celorepublikovýho pátrání. Škoda, že se nám zatím nikdo neozval na ksichtomat tý zlý panenky, uveřejněnej v novinách. Dost jsem na to spolíhal.“

„Dneska lidi noviny nečtou, šéfe. Kde jsou ty časy, kdy se po revoluci stály na noviny u stánků fronty. To vypadá, že ta ženská je opravdu odpryč, jinak by se nám už někdo ozval. Postřehy a deník v trafice dlouho nevydrží, ale můžeme to zopakovat.“

„S tím bych souhlasil a nebylo by na škodu to dát přes tiskovou do krajskýho televizního vysílání. Když nic jinýho, zapůsobí to jako prevence. Už těch starejch lidí ta mrcha okradla dost!“ rozhodl Karas o dalším postupu a Studnička s ním souhlasil.

V krajském vysílání českobudějovické televize se objevila policejní relace s pátráním po neznámé ženě, která okrádala staré lidi, už příští týden a důrazně varovala seniory před nákupem dek, při kterém dochází ke krádeži jejich celoživotních úspor. Ta policejní relace byla opakovaná po celý týden, a až v pondělí se do Písku na stopadesátosmičku ozvala Renata Klečková a chtěla mluvit s někým z kriminálky, co vyšetřuje to okrádání seniorů. Operační důstojník to okamžitě přepojil šéfovi kriminálky.

„Karasi, mám na drátě nějakou Klečkovou a chce mluvit s někým, kdo vyšetřuje ty zlodějny u důchodců. Vezmeš si to ty, nebo to mám hodit Studničkovi?“

„Hoď to, Míro, ke mně, Studnička je s Machem venku za zločinem,“ připravil si Karas tužku a papír a jen co se mu ozvala volající Klečková, nestačil si dělat poznámky. Vyžádal si na ni telefonické spojení, nacionále a bydliště s tím, že se za ní poručík Studnička a poručík Mach, kteří případy vyšetřují, v Českých Budějovicích určitě zastaví.

Jen co se vrátil Studnička s Machem do své kanceláře, objevil se v ní šéf kriminálky.

„Tady máte, pánové, adresu jistý Renaty Klečkový z Budějc, která zareagovala na tu policejní relaci v televizi. Podle ní by to mohla být nějaká Bohdana Svačinová, se kterou dělala v Otavanu v Třeboni jako švadlena. Takže se za ní zejtra vydáte do Budějc, má prej fotky, když spolu končily učiliště. Snad to bude ona. Jak se jmenuje teď, to neví. Věkem by prý odpovídala. Klečkový je pětatřicet, podle hlasu je to příjemná ženská.“

„No konečně! Ještě jsem tu ženskou neviděl, ale už teď ji mám rád,“ konstatoval Studnička a vzal si k sobě poznámky, které dostal od Karase.

S Renatou Klečkovou si Studnička domluvil po telefonu schůzku na desátou v restauraci Vatikán na Lannovce, kde to moc dobře znal, a hned druhý den ráno vyjel s Machem do Českých Budějovic. Je pravda, že přestože byla kolem desáté restaurace Vatikán plná, tak Renata Klečková tu oběma kriminalistům po příchodu okamžitě padla do oka. Byla to jediná žena, která měla na klíně jorkšírku s růžovou mašličkou na hlavě, a proto k ní Studnička s Machem hned zamířili. Ani nemuseli tahat služebáky a Klečkové hned došlo, s kým má tu čest.

„Že jste policajti, to jsem na vás, pánové, viděla, jen co jste vešli do hospody. Jaká byla cesta z Písku?“

„V pohodě. Do Budějc my jezdíme rádi. Rádi vás vidíme, paní Klečková a děkujeme, že jste se na tu televizní relaci ozvala,“ kývl Studnička servírce na pivo a Mach se musel spokojit s minerálkou.

„No, já když jsem tu televizní relaci viděla, tak mi ta tvář připadla dost povědomá. Nakonec podívejte se, tady mám pět fotek. Sice už jsou pěkně starý, ale ta nápadná podoba tam je,“ vytáhla Klečková fotky z kabelky a ani nemusela ukazovat, o koho jde, a Studnička hned Bohdanu Svačinovou poznal, protože ta shoda byla víc než patrná.

„Hm. Máte pravdu, paní Renato. Ta podoba hned uhodí do očí,“ předal Studnička fotky Machovi.

„Naše zlá panenka jak vyšitá, Studno. Druhou takovou nenajdem. Podle mě je to ona,“ nechal Mach na Studničkovi, aby Klečkové vysvětlil zlou panenku. Ta si vzpomněla, že Svačinová byla z Jindřichova Hradce a jednou se jí zmínila o tom, že má staršího bráchu v base, že vykrádal auta a pojede za ním do Valdic.

„Nechci to zakřiknout, paní Renato, ale vypadá to, že jste nám dost pomohla. Můžeme vás pozvat na oběd?“

„Kdepak, já mám, pánové, navaříno a mám to domů kousek. Bydlím tady za rohem v Jeronýmce. Jestli jsem vám pomohla, budu jen ráda, protože takhle hnusně okrádat starý lidi, to je svinstvo,“ zavolala si Klečková vrchního, ale Studnička mu řekl, že ta útrata je na ně. Když Klečková odešla, objednali si oba cmundu po kaplicku a po obědě vyrazili zpátky do Písku.

Jen co se vrátili Studnička s Machem do kanceláře, tak došlo na zapnutí počítače a Mach začal hledat v evidenci obyvatel Bohdanu Svačinovou. Během chvilky ji našel a z tiskárny mu vyjela její fotka z občanského průkazu, která byla tři roky stará.

„Tak co jí říkáš, Studno? Je to ona. Teď se jmenuje Hejnicová, Jindřichův Hradec, sídliště Vajgar. Teď mi dochází, proč ty Hradečáci tam nemají ani jeden případ, jinak je to všude po kraji. Teď si vyjedu její sourozence,“ pustil se Mach do dalšího hledání a našel Svačinu Silvestra a Svačinu Huga.

„Tak ten brácha Svačinový se jmenuje Hugo a je to pěknej dáreček, Studno. Šestkrát trestanej a je to za majetek. Vykrádání aut, byty a prodejny. To vypadá, že to bude pro nás hodně zajímavá rodinka.“

„Proto si takovou informaci nemůžeme nechat pro sebe a hned to volám Hradečákovi a krajskýmu. Tohle vypadá, Machouši, v Budějkách u šéfa na velkej poradní oheň,“ nechal si Studnička spojit jindřichohradeckou kriminálku a jen co se mu ozval zdejší majetkář, jedním dechem na něho vysypal, co s Machem zjistili.

„O tom Svačinovi vím, co je to za vejlupka, ale tady v Hradci jsme ho neviděli už hodně dlouho. Jinak na tu jeho sestru se hned mrknu, ta mě moc zajímá. My tu nic takovýho, o čem hovoříš, nemáme, ale jak koukám na to číslo baráku, kde bydlí, tam mám jednoho svýho povídálka, tak snad se něco zajímavýho dozvím. Na toho Svačinu se přeptám našich autařů, jestli o něm oni něco neví a určitě se ozvu,“ slíbil Hradečák Studničkovi a ten si hned nechal spojit od operačního šéfa krajské kriminálky.

To, že bude u šéfa krajské kriminálky v nejbližší době porada všech jihočeských majetkářů, na sebe nedalo dlouho čekat. Došlo k ní už za tři dny. Přispělo k tomu šetření jindřichohradecké kriminálky kolem Bohdany Hejnicové, za svobodna Svačinové, a jejího bratra Huga. Na to, že rozvedená Hejnicová už víc jak rok nepracovala a brala sociálku, si nežila se třemi dětmi špatně. Hradecká kriminálka zjistila, že si koupila v bazaru AAA oktávku, v létě si vyrazila s dětmi na čtrnáct dnů letecky do Chorvatska a podle sousedů v domě určitě nijak finančně nestrádala. Ona i všechny její děti nosily drahé značkové oblečení a ani její velké týdenní nákupy neunikly pozornosti lidí v domě. K Hugovi Svačinovi zjistila hradecká kriminálka z průjezdů vozidel, že se pohybuje ve společnosti dvou Ukrajinců v červeném fordu s ukrajinskou espézetkou. A s Jurijem Gromským a Genadijem Zubovem byl během půl roku několikrát v nočních hodinách kontrolován v Jihočeském kraji. Dost se spoléhalo i na to, že kriminálka měla k dispozici daktylku z hrnku z bytu okradené Dagmar Veselé. O tom všem se na poradě u šéfa krajské kriminálky hovořilo, a protože bylo důvodné podezření, že se na vykradených bytech podílí se svým bratrem Hugem i jeho sestra Bohdana Hejnicová, rozhodl šéf krajské kriminálky, že jindřichohradecký poručík Vejmelka založí na pachatele kriminální spis. Když poručík Studnička navrhl název „Hyeny“, nikdo z přítomných majetkářů neprotestoval. Založením kriminálního spisu tak dostala kriminálka souhlas soudu použít operativní prostředky, jako je odposlech, sledování osob a použití takzvané džípíesky na vozidlo Hejnicové. Na kriminálce bylo nejen zjistit číslo mobilu Hejnicové, ale zajistit pod vhodnou legendou i její daktylky. Když poručík Vejmelka prohlásil, že v tom nevidí problém, všechny přítomné to dost překvapilo.

„Mám, pánové, v tom domě spolužačku z gymplu, bydlí na stejným patře jako Hejnicová, mobil i palečky budou, pánové! Klára to pro mě udělá, když jí řeknu, o co se jedná. Její matka si před rokem ošklivě naběhla při jedný akci šmejdů na zázračný vysavač a měla s tím jó velký hoňky, aby se jim podařilo tu svinskou smlouvu zrušit,“ podal poručík Vejmelka pohotově vysvětlení a je pravda, že už za týden měla kriminálka na Hejnicové a Svačinovi takzvané „oči“ a mohla tak i vyhodnocovat jejich vzájemné telefonní hovory. Z těch se sice zatím moc nedozvěděli, ale Hejnicová podle svodky sledování měla přes den dost napilno a vyrážela autem po celém Jihočeském kraji. Podle toho, že procházela nejen sídliště, ale i ulice ve staré zástavbě, kde byly rodinné domky, to vypadalo, že si zlá panenka tipuje pro své zlodějny další nové oběti. To, že se v odposlechu u Hejnicové objeví nové jméno, a to Veronika Kocinderová, kriminalisty překvapilo, ale bylo to vyšetřování dost užitečné. Kocinderová dala Hejnicové v telefonu tip, a to v Třeboni, v ulici Petra Voka, na vozidlo značky Mazda, jehož majitelem je doktor Viliam Semenský, momentálně na zahraniční dovolené, a ta obratem zavolala svému bratrovi Hugovi. Tuto informaci poručík Vejmelka okamžitě předal sledovačce s tím, kde auto parkuje a podle zájmu Svačiny, kterého nová Mazda RX-8 doktora Semenského moc zajímala, to byla zřejmě otázka několika hodin, kdy parta Hugo Svačiny do Třeboně vyrazí.

Předpověď jindřichohradecké kriminálky se potvrdila už druhý den kolem půlnoci, kdy poručík Vejmelka dostal telefonem zprávu od sledovačky, že sledovaný objekt Svačina vyrazil autem ze svého bydliště, vozidlo řídí Hejnicová a ve Stráži nad Nežárkou se zastavili pro Ukrajince Gromského a Zubova. To už Vejmelka na nic nečekal, vzbudil dva kolegy, dal přesné instrukce obvodnímu oddělení v Třeboni a hlídce dopraváků, co byla nejblíže k lázeňskému městu, a vyrazil do Třeboně. Tímto okamžikem tak byla spuštěna realizace zlodějské party Hugo Svačina a spol. v kriminálním spisu zvaném HYENY.

Vzhledem k tomu, že Svačinova parta měla informaci, že dům doktora Semenského je prázdný, zvolila úplně jiný způsob, jak se do domu dostat. Svačina odemkl zámek u domovních dveří pomocí planžety a oba Ukrajinci s ním okamžitě vnikli do domu. V tom okamžiku dostali obě policejní hlídky zprávu od sledky a provedli uzávěru ulice z obou stran. Auto jindřichohradecké kriminálky s kriminalisty se blížilo k městu a nic netušící Ukrajinci už vynášeli do auta metrovou televizi. Ve chvíli, kdy se vraceli zpět do domu, z něhož vyběhl Svačina a zamířil si to k zaparkované mazdě, přijelo před mazdu, do které se Svačina snažil dostat, auto kriminálky a současně k domu přijela obě vozidla třeboňské policie. Díky perfektní práci českobudějovické sledovačky past sklapla dokonale. První dostal pouta Svačina od poručíka Vejmelky, který ho předal oběma strážmistrům z obvodního oddělení, pro Gromského a Zubova si pak došli do domu jeho kolegové. Zaskočené Hejnicové se z auta moc nechtělo a tvářila se, že jí se to tady nijak netýká.

„Konečná, vážená dámo! Prosil bych obě vaše pacinky, tyhle náramky vám budou, Hejnicová, náramně slušet. Říkala jste si o ně hodně dlouho, stejně jako váš bratr. Je konec s kradenými auty a s dekami. My tomu na kriminálce říkáme, že konečně spadla klec,“ nasadil Vejmelka Hejnicové pouta, a ta na to neřekla ani slovo. To už se v ulici začínaly v sousedních domech rozsvěcovat okna, protože takový rozruch tady majitelé domů v ulici Petra Voka nikdy nezažili. Byla to otázka ani ne dvaceti minut a ulice Petra Voka se vylidnila. Celá povedená zlodějská parta skončila na jindřichohradecké kriminálce v celách předběžného zadržení a po nezbytných domovních prohlídkách, které proběhly s kladným výsledkem, bylo během dvou dnů rozhodnuto u všech o vazbě. Týden nato naděloval šéf krajské kriminálky všem těm, co se na realizaci kriminálního spisu HYENY podíleli, slušné odměny za dobrou práci a všem vyslovil pochvalu. Když končil poradu, neodpustil si poznamenat, že to byl setsakrametsky dobrý případ, se kterým by měl co dělat i jeho oblíbený detektiv pan Poirot.

ZTRACENÁ LÁSKA

Když se třetí pátek v červnu 2004 objevil na písecké kriminálce Luboš Candr, který se vrátil po pěti letech z výkonu trestu za loupežné přepadení benzinového čerpadla v Praze, bylo na něm znát, že se těch pět let v kriminále na něm slušně podepsalo. Byl silně pohublý, zarostlý, dole mu chyběly tři zuby, rozhodně to nebyl ten suverén, jakého znali oba majetkáři, poručíci Studnička a Mach, když ho v minulosti zavírali za sérii vloupání do bytů v Písku a v Protivíně. Před nimi seděl člověk bez chuti do života, který během výkonu trestu přišel nejen o pár kil a o zuby, ale také o rodinu, protože se s ním jeho žena Andrea rozvedla. A tím pádem přišel i o byt, neboť se jeho bývalka odstěhovala k rodičům někam na Moravu. Z litoměřické basy si přinesl slušný dluh, v kapse měl sedm set dvacet korun, které dostal při výstupu, a vidina najít práci s jeho rejstříkem trestů v době velké nezaměstnanosti, byla naprosto mizivá. Proč se zrovna on objevil na kriminálce, Studničkovi ani Machovi nedocházelo. On, který policajty zrovna nemusel a oni jeho taky ne, protože svoji trestnou činnost vždycky popíral a stěžoval si na píseckou kriminálku nejednou na inspekci ministra. Taky když začal s tím, že nemá kde bydlet, že o všechno po rozvodu přišel a že bude spát pod mostem, Studnička okamžitě zareagoval.

„Jestli chceš, Luboši, po tom všem, co sis na nás navymejšlel, naše sympatie, tak sis, chlapče, pořádně splet barák. Děláme si kafe, to ti můžem udělat. Jinak s nějakou naší pomocí nepočítej. Jak vidím, máš z minula co splácet, a po tom elpasu na benzince tomu chlapovi budeš do smrti platit, protože po tý kudle do břicha skončil jako invalida,“ naznačil Studnička Machovi, aby udělal ještě jedno kafe. Po půl hodině Candr z kriminálky odešel, aniž se mu ze strany majetkářů dostalo nějaké pomoci, tak jak to u některých štamgastů kriminálky vždycky bylo, že se jim pokusili sehnat práci a nějaké to bydlení do začátku, než se chytli.

Je pravda, že Luboš Candr se v Písku dlouho nezdržel a že je opět v Praze, to zjistili Studnička s Machem podle lustračních lístků, které na něho začaly chodit ani ne po měsíci na píseckou kriminálku. Většinou byl kontrolovaný buď přímo na hlavním nádraží v Praze, nebo v jeho okolí mezi bezdomovci v parku před nádražím, kterému pražská kriminálka říkala „Šervůd“. Tam projít sám parkem v nočních hodinách bylo, lidově řečeno, o hubu, neboť to bylo místo, kde často docházelo k přepadení. Když přepadený přišel jen o peněženku s doklady nebo o hodinky, které okamžitě skončily u překupníka, mohl si říct, že měl kliku. Je pravda, že v té době se taky písecké kriminálce narodilo několik případů, které ohlásil majitel půjčovny domácích spotřebičů a profi nářadí Dušan Šuhajda. Během měsíce si u něho vypůjčilo pět zákazníků a dvě zákaznice věci, které ve stanovené lhůtě nevrátili a on má tak důvodné podezření, že už ty věci nikdy neuvidí. Přinesl s sebou knihu výpůjček, kde měl všechny tyto lidi napsané, včetně jejich bydliště a čísla občanských průkazů a poručík Studnička s kolegou Machem mu během chvilky dali za pravdu, neboť zjistili, že jde o občanské průkazy, které byly jejich majitelům odcizeny v Praze na Hlavním a na Smíchovském nádraží. Mezi věcmi byla kotoučová pila Narex, motorová pila Husqvarna, dvě vrtačky Bosch, kuchyňský robot Bosch, průmyslový vysavač, velká rozbruska s kotoučem, pneumatické kladivo Bosch a rotoped, škoda bratru za padesát tisíc. Oba majetkáři to s majitelem půjčovny sepsali a moc nadějí na vrácení zpronevěřených věcí mu při jeho odchodu z kriminálky nedali.

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

ZLÁ PANENKA

ZTRACENÁ LÁSKA