Alex Lake: Kate musí zemřít

Copyright © 2016 by Alex Lake

Translation © Jan Jirák 2020

ISBN 978-80-249-4229-2

Pro TMC-G

Prolog: Úžasná čtyřka

Kdysi byly čtyři.

Kate, May, Gemma a Beth. Úžasná čtyřka jim říkali rodiče s láskyplným odkazem na původní Úžasnou čtyřku liverpoolských Brouků a s poněkud rozpačitým uznáním skutečnosti, že jejich dospívající dcery jsou shodou okolností vlastně opravdu úžasné.

Když se potkaly na prvním stupni základní školy, staly se z nich nejlepší kamarádky a vydrželo jim to i přes rozjívená léta druhého stupně, životní dramata střední školy, univerzitní studia a startování profesních kariér. A celou dobu je doprovázely střídající se módní vlny, poblázněné vzývání hudebních směrů, první polibky i poslední polibky, slzy (těch bylo hodně) i smích (toho bylo ještě víc). To všechno tvořilo jednotlivé vrstvy jejich prohlubujícího se a – zdánlivě – nekonečného přátelství.

A pak se najednou, bez varování, všechno změnilo.

Když na to Kate vzpomínala, dokázala přesně určit večer, kdy si všimla – kdy si všechny všimly –, že je něco v nepořádku. Tehdy neměla ani tušení, jak moc se to pokazilo či jak rychle se to kazí, ale věděla , že něco není, jak by mělo být.

Když konečně pochopila, o co jde, bylo už pozdě.

Beth byla ztracená.

ČÁST PRVNÍ

1

Musí odtud vypadnout.

V hlavě se jí honila spousta pocitů najednou – zmatek, lítost, stud –, ale jeden je všechny překřičel.

Musí vypadnout. Teď hned. Kate Armstrongová by chtěla být kdekoliv na světě, jen ne na místě, kde se právě nacházela.

Jenže vypadnout bude složité, jelikož muž, se kterým skončila v posteli – jak se jen jmenuje? Rick? Mike? Mack? Kruci, ani na tohle si nemůže vzpomenout –, tam teď nebyl. Jeho polovina lůžka byla prázdná. Což znamenalo, že nebude možné jen tak v tichosti vyklouznout. Byl vzhůru a pohyboval se někde po tomhle tureckém prázdninovém bytě, takže než se jí odtud podaří vystřelit, bude se s ním muset potkat.

Leda by zkusila okno. Věděla, že odcházet tímhle způsobem je trochu neobvyklé, snad dokonce zoufalé, jenže ona přece je zoufalá. Možná mu to bude připadat divné, až sem vejde a zjistí, že Kate je pryč a okno dokořán, ale to jí přece může být jedno.

Nadzvedla se a ujistila se, že má deku omotanou kolem nahého těla – panebože, byla nahá, nahá v cizí posteli – a rozhlédla se. Pohled měla trochu zamlžený – důsledek toho, že si přes noc nechala kontaktní čočky – a oči ji pálily, přesto jí stačil jediný pohled z okna, aby pochopila, že pokoj není v přízemí. Hned za sklem uviděla větve nějakého stromu, který nepoznala.

Tak to bychom měli. Bude se s ním muset setkat. S Rickem, Mikem nebo Mackem.

Je to Mike , vzpomněla si, když se jí začaly vybavovat podrobnosti předešlého večera. Jmenuje se Mike a ona se s ním seznámila v nočním klubu. Zrovna u baru pro kamarádky Mayu a Gemmu kupovala další rundu, když k ní zezadu přistoupil nějaký snědý Ital a objal ji pažemi kolem pasu. Rozkrok bílých lněných kalhot jí přitiskl na zadek. Nesrozumitelně – možná italsky, takže prostě nesrozumitelně – jí něco mumlal do ucha a ona se mu snažila vykroutit.

Dokázala se k němu otočit čelem, on na ni vycenil zuby v úsměvu, který zřejmě měl být okouzlující, a chytil ji dlaní za bok.

A právě v tu chvíli se ten kluk – teda Mike – objevil.

Ahoj , oslovil ji. Položil jí ruku na rameno a usmál se. Omlouvám se, že jdu pozdě.

Vůbec ho neznala, ale bylo jí jasné, proč to dělá. Uviděl, jak se snaží s nastalou situací vypořádat, a přišel jí na pomoc.

Nic se neděje , odpověděla, jako by se dobře znali. Zatím jsem měla pár skleniček. Co si dáš?

Pivo , prohlásil. Pak se zadíval na Itala. To je tvůj kamarád?

Kdepak. Teď jsme se potkali. Zvedla obočí a lehkým mávnutím ruky útočníka odehnala. Arrivederci.

Ital kouknul na Mikea, zaznamenal jeho pevnou, svalnatou postavu, pokrčil rameny a dal se na ústup.

Díky , vydechla. Začal být hodně dotěrný.

To je v pohodě. Šel jsem si pro pivo a všiml jsem si, že ti to není zrovna příjemné. Ale teď už ti dám pokoj, aby sis mohla užívat večera.

Alespoň tě na to pivo pozvu , navrhla. Jako projev vděčnosti.

A pak se nějak stalo, že se ocitla tady. Nahá, s vyschlými ústy a bušením v hlavě.

Zírala na větve stromů a snažila se vybavit si, co se dělo dál. Vzpomínky se jí postupně vracely. Vrávoravý příchod do bytu a líbání s Mikem mezi dveřmi. Mike ji vzal za ruku a odvedl do ložnice. Tam ji svlékl.

Zavřela oči a zasténala. Tohle přece nemohla udělat. Že by šla s mužem, s nímž se právě seznámila, k němu domů a tam se s ním vyspala. A je úplně jedno, jak moc byla opilá.

A vyspali se spolu vůbec? Semínko vzpomínky se uchytilo, po chvíli vyrašilo a dostalo tvar. Vybavila si, jak se ona ptá jeho , jestli má kondom.

Myslíš to vážně? podivil se. Víš jistě, že to chceš? Nemusíme to dělat.

Myslela to vážně. Tedy alespoň v tu chvíli to myslela vážně. Teď už ne. Teď věděla s jistotou jen to, že bohužel neřekla Ne, ještě počkáme nebo Možná už bych měla jít. Kamarádky mě budou shánět.

Místo toho on zavrtěl hlavou, políbil ji a prohlásil Mám dojem, žes toho vypila trochu moc. Uvidíme, jestli ti to odhodlání vydrží do rána.

Načež se nafoukla a uraženě zabrblala, že je úplně v pohodě, to by si vyprosila, ale ve skutečnosti nebyla v pohodě, měla ji jak z praku a teď může děkovat Bohu, že on té situace nevyužil.

Ale jak se mohla tak strašlivě opít? Nevzpomínala si, že by toho tolik vypila. Během večeře měla víno, pak v nočním klubu pár ginů s tonikem a dál už se vzpomínky začaly rozostřovat. V tom podniku byli při nalévání dost velkorysí. Sledovala je, jak vždycky rozmáchle chrstnou kořalku do sklenice. Tak k tomu zřejmě došlo. No, po zbytek pobytu si na to bude muset dávat pozor. Tohle už se nesmí opakovat.

Po zbytek pobytu. Zrovna teď o nic takového nestála, nechtěla se tu zdržet další dvě noci. Dorazily sem, ona, May a Gemma, na týden, aby si Kate po rozchodu s Philem trochu vyčistila hlavu a přišla na jiné myšlenky. Dlouho si byla jistá, že Phil je muž předurčený k tomu, aby se s ní oženil, jenže pak jí došlo, že ona vůbec není předurčená k tomu, aby se za něj vdala, tak se rozhodla, že s ním skoncuje. Už když k tomu rozhodnutí dospěla, nebyla si jistá, že dělá dobře, a když tu teď ležela, měla sucho v ústech, hlava ji třeštila a jedno náhodné seznámení málem skončilo nejhůř, jak mohlo, rozchod už jí vůbec nepřipadal jako dobrý nápad. Náhodné seznámení, které se – poprvé v jejím životě – mohlo vyvinout v zážitek na jednu noc, ovšem muž, kterému se vrhla do náruče, byl díkybohu natolik džentlemen, že toho nezneužil.

Phila nechala měsíc čekat, než se s ním vyspala. Takové tempo jí vyhovovalo víc. A stálo to za to čekání. Víc než stálo. Byl první a – stále ještě – jediný muž, s nímž kdy měla sex. Chodila s ním od střední školy. Zůstali spolu po celá vysokoškolská studia, on na Univerzitě Západní Anglie v Bristolu, ona v Durhamu, což jsou patrně dvě od sebe nejdál položená místa, která je možné v Anglii najít. Takže si dopřáli skutečný vztah na dálku, opravdovou prověrku vzájemné oddanosti, pak se vrátili na rodnou hroudu, do vesnice Stockton Heath, kde si společně pronajali dům a vyrazili do poslední etapy cesty směřující k manželství a dětem.

Jenže pak se Kate rozhodla, že na to ještě není připravená, že si potřebuje něco užít, než se usadí. Uklidňovala se tím, že se k němu vždycky může vrátit. Pro sebe si tak rozhodnutí trochu usnadnila, jenže Philovi to moc nepomohlo. Rozchod rozhodně nepřijal dobře. Popravdě řečeno, prostě se s ním nevyrovnal, a to ani náznakem. Volal jí brzo ráno, než šla do práce, a pozdě večer, když seděl opilý v bytě svého kamaráda Andyho, kde se dočasně usídlil, než si najde nějaké stálé bydlení, nebo když postával v nějakém nočním klubu, popřípadě – což se taky jednou stalo – z koupelny v domě jakési holky, kterou někde sbalil. Oznámil Kate, že už to zvládl a že si našel někoho jiného.

Tak proč mi voláš ve dvě ráno z její koupelny? zeptala se ho tehdy. Uvědomovala si, že ho tím poníží, ale byla hluboká noc a ona byla utahaná a naštvaná.

Jdi se bodnout , odpověděl a hlas se mu chvěl, jako by měl slzy na krajíčku. Prostě se jdi bodnout, Kate.

Zkrátka je třeba na rovinu říct, že Phila rozchod docela sebral, což byl jeden z důvodů, proč Kate odjela. Doma na něj všude narážela, takže jí dělalo potíže udržet si nadhled. Potřebovala trochu prostoru, potřebovala, aby mezi ní a Philem byla trochu větší vzdálenost, potřebovala trávit víc času s kamarádkami, nic nedělat, jen přes den odpočívat na pláži a večer si někam vyrazit.

Kamarádky. Ty z toho budou na nervy. Posadila se a zadívala se na hromádku oblečení ležící na podlaze. Červené letní šaty ke kolenům, černé krajkové prádlo, páskové sandálky na vysokých podpatcích. Všechno si to nakoupila na tuhle cestu. Pořizovala si to s představou, že během dovolené musí v hospodách a klubech vypadat dobře.

A na co vlastně měla vypadat dobře? Aby se mohla probudit v cizí posteli? Ne, kvůli tomu ne, jenže právě tohle se jí ksakru stalo a ona z toho není zrovna nadšená, teda ani trochu.

Hned vedle oblečení stála kabelka. Sáhla po ní, zvedla ji a vytáhla z ní telefon. Uviděla pár zmeškaných hovorů od Phila, ale ty měla průběžně celý týden. Nikdy mu to nezvedla. Vydala se sem, aby od něj měla pokoj. Jestli o něco nestála, tak to byla dlouhá, citově namáhavá konverzace s bývalým přítelem. Taky jí volaly May a Gemma a nádavkem tam měla několik textových zpráv. Prošla si je.

2:02 ráno psala May:

Kde jsi?

2:21 opět May:

Sakra, Kate, zvedni to! Kde jsi? Máme o tebe strach!

2:25 další zpráva, tentokrát z Gemmina telefonu. Kate si představila, co si tak asi ty dvě spolu povídaly. May nejspíš prohlásila: Možná mi blbne telefon a neodesílá zprávy, zkus jí napsat ze svého. A Gemma napsala:

Odešla jsi s tím klukem? Koukej nám alespoň napsat, a to hned.

Následovala její odpověď ve 2:43:

Ahoj! Jsem v pohodě. Vypadla jsem s Mikem, tím klukem z klubu. Je fakt milý! Nemějte péči, ráno se uvidíme.

Bože, musela být strašně opilá. Vůbec si nevzpomínala, že by něco takového posílala, nedokázala si to do průběhu noci nijak zařadit. Bylo to před tím, než dorazili do bytu? Nebo potom? Neměla tušení.

Vyťukala další zprávu.

Jsem na cestě zpátky. Za chvíli se uvidíme. Připadám si jako starý flamendr.

Spustila nohy na chladnou vydlaždičkovanou podlahu a natáhla se pro oblečení. Teď přijde ta horší část. Bude se muset setkat s Mikem a pak se odtud co nejrychleji ztratí.

Oblékla se a snažila se nemyslet na to, že bude muset jako uličkou hanby projít ranními ulicemi tohohle tureckého resortu, kde ji všichni uvidí navlečenou do večerních šatů a budou hned vědět, že šla k někomu domů a teprve teď se vrací do svého vlastního obydlí.

Nakonec je to jedno. Ty lidi přece už nikdy nepotká a nikdy už nic podobného nepodnikne. Teď se ze všeho nejvíc chce dostat k holkám, dát si sprchu, vyspat se a zapomenout na to, co se událo.

Dveře ložnice byly pootevřené. Strčila do nich a vešla do vedlejší místnosti. Byl to typický prázdninový apartmán, velký obývací pokoj s kuchyňským koutem a dvě ložnice: ta, v níž se probudila, a pak ještě jedna, která měla dosud zavřené dveře. Asi tam pořád ještě vyspává nějaký Mikeův kamarád.

O důvod víc, aby vypadla.

Seděl na pohovce, v ruce držel hrnek s kávou, jednu bosou nohu měl položenou na dlážděné podlaze, druhou měl ohnutou a seděl si na ní. Vzhlédl od iPadu a usmál se.

„Dobrejtro, Kate,“ pozdravil. „Spala jsi dobře?“

2

„Skvěle,“ odpověděla Kate. Strašně mizerně , pomyslela si. Proč jsem mu lhala?

„Dáš si něco k pití? Pomerančovou šťávu? Kafe? Čaj?“ Zvedl obočí. „Pivo?“

„Cože?“ vyhrkla a vyšlo z ní v podstatě jen zaskřehotání. „Děláš si legraci?“

Usmál se. „Jo,“ přikývl. „Dělám.“

Kate zrudla. „Dobře mi tak. Omlouvám se. Jasně že děláš. Jsem trochu rozhozená.“

„Já taky. Tady dělají hodně silné koktejly.“ Dopil kávu, natáhl nohy a vstal. „Myslím, že potřebuju ještě jednu dávku kofeinu. Chceš taky?“

Nechtěla. I když se spolu nakonec nevyspali, stejně tu nehodlala strávit ani o minutu víc, než bylo nezbytně nutné. Upachtěnost kocoviny se mísila se vzpomínkou na to, jak se mu cpala do náruče, a probouzela v Kate příšerný odpor k sobě samé. Na druhou stranu nebyl důvod, aby na něj byla protivná. Mike se jí přece snažil pomoct. A kafe by rozhodně bodlo.

„Jasně,“ přikývla. „Jedno rychlý si dám. Pak budu muset běžet.“

„Jestli máš někde být na čas, mám pro to pochopení,“ poznamenal. Neměl žádný zvláštní přízvuk, takže bylo těžké odhadnout, odkud pochází, ale Kate měla pocit, že zaslechla trochu otevřenější výslovnost samohlásek jako na severu, tak to možná byl Lancashire. „Nemusíš se tu zdržovat, jestli nechceš,“ dodal.

„Ne,“ odpověděla Kate, „to je v pohodě. Kafe si ráda dám. Dík.“

Přešel po podlaze z bílých dlaždiček ke kuchyňské lince a ze skříňky vzal hrnek. Nalil do něj kávu z kávovaru na sporáku. Na sobě měl plátěné kalhoty a olivově zelené triko a mohl být tak o deset let starší než Kate, takže mu nechybělo moc do čtyřicítky, ale tělo měl hubené, šlachovité. Dělal přesné a rozhodné, ale ladné – skoro až baletní – pohyby a byl pohledný takovým strohým, téměř kantorským způsobem. Philovi se ani trochu nepodobal, ten byl podsaditý, měl široká ramena hráče rugby a o přesných, natož ladných pohybech si mohl nechat jen zdát. Kamarádi mu říkali, že je nemehlo. On sám o sobě prohlašoval, že je prostě příliš silný. Pravdou zůstává, že právě tohle na něm měla Kate moc ráda.

Na kuchyňské lince stála krabice s mlékem. Mike ji vzal do ruky a ukázal s ní na čerstvě naplněný hrnek.

„Mlíko?“

„Ano, prosím.“

Trochu ho do kávy nalil a nápoj jí podal. „Je to taková ta trvanlivá břečka, nic jiného tu nemají,“ poznamenal omluvně. „Čerstvé mlíko nevedou. Ale kafe je dobré. Nějaká místní značka. Chutné a silné. Po delším večeru přijde vhod.“

Bylo dobré. Horké, silné a opojné. Kate mrzelo, že si ho nemůže víc vychutnat, že ho nepije s kamarádkami na zahrádce nějaké kavárny v přístavu s výhledem na pablesky slunce odrážející se v hladině.

„Tak,“ ozval se Mike. „To bychom měli.“

„Ano,“ přikývla. „To bychom měli.“

Nastala trapná pauza. Kate usrkávala kávu. Mike taky. Po chvíli mlčení ticho narušil.

„Odkud jsi?“ zeptal se. „Myslím doma.“

Nechtěla mu to říct. Nechtěla, aby o ní cokoliv věděl. Nešlo o něj – byl docela milý, pozorný a uvolněný a za jiných okolností by se jí asi docela zamlouval –, ale chtěla se zbavit všeho, co by jí připomínalo uplynulou noc.

„Ze Stockton Heath,“ odpověděla nakonec. „To je takové malé městečko. Vlastně spíš vesnice. Je to kousek od Warringtonu v Cheshire.“

Oči se mu rozšířily.

„To není možný!“ zvolal. „Děláš si legraci?“

„Ne,“ ujistila ho. „Proč?“

„Že jsme o tom mluvili včera večer? A ty mě teď jen tak zkoušíš.“

„Ne,“ trvala na svém. „Nemluvili.“

„Víš jistě, že jsem ti to neřekl?“

Před chvílí měla pocit, že větší sucho už v ústech mít nemůže, ale očividně to šlo. Napila se kávy. „Cos mi neřekl?“ zeptala se.

„Kde bydlím.“

Zavrtěla hlavou. „Tos mi neřekl. Tak kde bydlíš?“

„Jsme vlastně sousedi,“ oznámil jí. „Žiju ve vedlejší vesnici. Bydlím v Moore.“

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Prolog: Úžasná čtyřka

ČÁST PRVNÍ

1

2